Studier over Islands petrografi og geologi. 79 



kalkspath. I denne rødbrune glassubstans, der forøvrigt kun 

 paa enkelte steder i præparaterne er saa tynd, at lyset gaar 

 igjennem, ligger hist og her udskilt en krystal af augit samt 

 plagioklaskrystaller. 



Palagonittuf fra Hamnastaôr er ligeledes teglslensrød i 

 afblændet lys. Den bestaar af korn af en brun substans, der 

 ikke virker paa polariseret lys, men af forskjellig grad af 

 gjennemskinnelighed. I enkelte korn iagttoges plagioklas- 

 krystaller, tildels af ikke ganske smaa dimensioner indtil | 

 mm.s længde. I disse krystaller ligger udmærkede hulerum 

 for glas. Glasset, der fylder hulerummene, har grøn farve. 

 Ogsaa her er zeolither tilstede og synes at spille den rolle 

 at sammenkitte de korn, hvoraf bergarten bestaar. De to 

 her beskrevne tuffe synes at være sammensatte af slakke- 

 korn, analoge med dem, vi finder i de moderne kratere, t. ex. 

 ved Sveinagjå og Laki, og som senere er omtalte. Slakke- 

 kornene beståa af en rødbrun glas, i kanterne gjennemskinne- 

 lig, med blærerum og augit og plagioklaskrystaller udskilte. 

 I tuffene er blærerummene udfyldte med zeolither. De to 

 sidst beskrevne tuffe forekommer som lag imellem basaltfor- 

 mationens dækker. 



De undersøgelser,'fsom ovenfor er anstillede om de saa- 

 kaldte palagonittuffe, bekræfter i det hele de resultater, 

 hvortil Dr. A. Penck er kommet i sit arbeide om palagonit- 

 og basalttufte ^). 



Penck har undersøgt tufife fra Viôey nær Reykjavik, fra 

 Bulandstindr, Fossvogr og Seljadalr. Af disse forekomster 

 er tuffen fra BùlandstinÔr et underordnet lag imellem de 

 basaltiske og doleritiske bænker, der sammensætte dette 

 3388 fod, 1063 meter, høie fjeld. Han fandt, at den saakaldte 

 palagonittuf fra Seljadalr, der gaar for den reneste palagonit- 



^) Ueber Palagonit- und basalttuffe. Zeitsch. d. deut. geol. Gesellsch. 

 1879. 



