106 Amund Helland. 



fordybning med yægge paa 70 til 130 fod. Væggene bestaar 

 af rød palagonittuf med enkelte lag af basalt, og selve søens 

 vand har en dyb grøn farve. Den vulkanske virksomhed er 

 nu her uddød,men nær Helviti findes der nogle kogende ler- 

 pøle og smaa solfatarer. 



Fra Krafla til Leirhnékrs vulkanrække er afstanden ikke 

 stor, saa disse to eruptionssteder let kan befares paa en dag 

 fra Beykjahlid. Leirhnùkr er et fjeld af palagonittuf, nær 

 hvilket der har dannet sig en række af kratere liggende paa 

 en linie omtrent fra Nord til Syd. Toppen af det største, 

 maaske det høieste krater ved Leirhnùkr fandt jeg at ligge 

 1868 fod over havet, kraterbunden 1785 fod, saa at selve 

 kraterets høide var 83 fod. Disse kratere er ligesom Lakis» 

 Sveinagjås o. s. v. opbyggede af lutter slakker. 



I hine aar var der, som det fremgaar af tabellen, tillige 

 udbrud fra andre steder omkring Myvatn i Hrossadalr, Bjar- 

 narflag og i Balfjall uær ReykjahUdarsel, og paa disse steder 

 udsendtes lavastrømme. Eruptionerne omkring MVvatn aab- 

 nedes, som før berørt, med eruption af aske og pimpsten fra 

 Krafla 17de mai 1724. Derefter kom eruption fra Leirhnùkr 

 Ilte januar 1725 med stærke jordskjælv; derefter 19de april 

 1825 fra Bjarnarflag, i 1727 den 21de august ny eruption 

 fra Leirhnùkr, saa atter en 18de april 1728 og samme dag 

 eruption i Hrossadalr^ ligesom i Bjarnarflag. Den 20de 

 april flød der ud lavamasser fra et krater paa den østre 

 skraaning af Dalfjall nær Reykjahlidarsel. Saa havde Leir- 

 hnùkr igjen udbrud 18de december 1728 og 30te januar 1729, 

 hvilke fortsatte hele aaret. 



De lavamasser, som er dannet ved alle disse udbrud, er 

 særdeles betydelige. De gik mod nord og vest til Oæsedals- 

 fjøll og en gren af strømmen gik helt ned til Beykjahlid, øde- 

 lag de gaarden, omsvømmede helt kirken, der stod igjen paa 

 en midt i lavaen, og gik saa ud i Mn vatn og dræbte Fi- 

 skene her i søen. 



