120 Amund Helland. 



tagelse, men efter landets hele geologiske bygning er det al 

 grund til at antage, at de sætter op i tuf. Dette gjælder 

 Katla, EyjafjallajøkuU, Oræfajøkull, ligesom de vulkaner, der 

 antages at forekomme i SiOujøkull, Grimsvøtn og SkeiÔar- 

 arjøkull. Der, hvor fast fjeld optræder nærmest disse jøk- 

 ler, bestaar det af tuf. Det gjælder fremdeles de forhistori- 

 ske kratere, som jeg har havt anledning til at iagttage paa 

 reisen, og der er, saavidt bekjendt, ikke paavist en eneste 

 kraterrække i basaltformationen; dette er saa meget mærk- 

 værdigere, som de talrige bnsaltgange inden basaltformatio- 

 nen viser, at der i gammel tid har fundet talrige udbrud 

 sted inden denne formation, der nu ganske mangler vul- 

 kaner. 



Under alle omstændigheder er det værd at lægge mærke 

 til, at Islands vulkaner optræder i tuf, og at denne regel, 

 saavidt vides, er undtagelsesfri. 



En anden regel, der dog maaske ikke er uden undta- 

 gelser, er den, at de i jøklerne liggende vulkaner ikke ud- 

 sender lavastrørame, men kun aske, pimpsten og bomber. I 

 beskrivelser over udbrud, der ledsages af jøkulhlaup, vil 

 man ikke finde lavastrømme omtalte; ialfald findes ingen 

 saadanne omtalte i de beskrivelser af jøkulhlaup, som har 

 været mig tilgjængelige. De andre vulkaner udsender sæd- 

 vanligvis baade lava og aske, ofte begge dele i store kvan- 

 titeter, saaledes Lakis vulkanrække og Hekla; andre udsen- 

 der kun aske, pimpsten og bomber, som Krafla 1724 og vul- 

 kanerne i Askia 1875, atter andre udsender megen lava og 

 lidet aske, som vulkanerne i Sveinagjå 1875. 



Lava kjendes ikke fra noget af Katlas 13 udbrud, og 

 ligesaalidt kjendes lava fra EyjafjallajøkuU eller fra nogen 

 af de udbrud, som har fundet sted i Vatnajøkull. Om dette 

 er en tilfældighed eller en følge af vulkanernes beliggenhed 

 i isen, idet de smeltende vandmasser fra isen og vanddam 



