122 Amund Helland. 



at samtidigt en tredie, fjerde vulkan kommer til at ligge 

 paa linien. Til en diskussion af dette spørgsmaal vil vi se- 

 nere komme tilbage. 



De islandske vulkaners udbrud synes ikke at foregaa 

 med nogen kronologisk regelmæssighed, og det er neppe 

 rauligt i den anførte tabel at finde nogen periode for udbrud- 

 dene overhovedet eller for de enkelte vulkaner. I et til- 

 fælde synes en direkte forbindelse at være bevist mellem to 

 vulkaner, nemlig mellem Eyjafjallajøkull og Katla. I aaret 

 1821 bavde nemlig Eyjafjallajøkull et udbrud, hvilket fort- 

 sattes med askefald og svagere udbrud indtil nytaar 1823. 

 I 1823 kom et udbrud fra Katla, som begyndte 27de juni. 

 Det berettes da, at den 3die juli strakte askesøileu sig høit 

 op, men den var dog ikke saa mørk som før og ikke 

 gjennemkrydset af lyn, som hidindtil. Fra jøklen hørte man 

 underlige drøn, der lød anderledes end før; de lignede mest 

 den dumpe lyd, som fremkommer ved svære trin paa en un- 

 dermineret jordbund og bevægede sig bølgende fra øst til 

 vest. Senere opdagede folk i klart veir, at naar lyden hør- 

 tes mere fra vest, saa pustede Eyjafjallajøkull sorte skyer 

 op, medens Katlas røgsøile forøgedes ved lyden i øst. (Tho- 

 roddsen). Derved at Eyjafjallajøkull puster sorte skyer op 

 under et udbrud af Katla, afvexlende med, at Katlas røg- 

 søile forøges, synes at være antydet en direkte underjordisk 

 forbindelse mellem de to vulkaner i form af aabninger; af- 

 standen mellem Katla og Eyjafjallajøkull er i lige linie 34 

 kilometer. 



Det er vanskeligt af tabellerne over udbrudene at paa- 

 vise en forbindelse mellem de islandske vulkaner. Det maa 

 nemlig erindres, at der her kan føres to aldeles modsatte 

 ræsonnements, hvilke begge kan føre til antagelsen af en 

 supponeret forbindelse. Der kan nemlig paa den ene side 

 ræsonneres saaledes: Naar fem vulkaner som Krafla, Leir- 

 hnûkr, Hrossadàlr, Bjarnarflag og Dalfjall, alle beliggende 



