\2Q Amund Helland. 



er ikke raotiveret ved iagttagelserne, saaledes som i det 

 følgende skal forsøges paavist. 



For gjåerne opstilles 3 retninger, nemlig N — S., N. 40°0, 

 og N. 18° V. Gjåer er spalter i lavastrømme, høist sand- 

 synlig fremkomne derved, at lavastrømmens underlag svig- 

 ter, saa at selve lavastrømmen brister og falder; gjåerne er 

 ofte ledsaget af dislokationer, idet lavaen paa den ene side 

 af gjåen har sunket. Retningen af disse gjåer afhænger af 

 forskjellige faktorer, blandt andet af lavaens sammenholds- 

 kraft i forskjellige retninger. Gjåen ved Myvatn, der i det 

 hele har en nord-sydlig retning, er zikzakformet efter de 

 søiler, hvori den basaltiske lava er afsondret, idet den let- 

 test brister efter afløsningsfladerne mellem søilerne. De 

 gjåer, der repræsenterer den nordøstlige retning, er Almanna- 

 gjå og Hrafnagjå, men disse to gjåer danner efter Gunn- 

 laugssons kart en vinkel paa henimod 20° med hverandre. 

 Fremdeles vil det sees af Gunnlaugssons kart, som er det af 

 Kjerulf benyttede, at gjåerne paa Reykjanes halvø angives 

 med variabel retning helt ifra ONO. til NNO. med udpræget 

 zikzakform. Reykjanes halvø er imidlertid saa lidet under- 

 søgt, at det allerede af den grund er lidet berettiget at be- 

 nytte Gunnlaugssons kart til at opstille linier for gjåerne, 

 og dette gjælder endnu mere gjåen i Katla, for hvilken Kjer- 

 ulf efter kartet angiver retningen NN V. Katlagjå er rig- 

 tignok angivet paa Gunnlaugssons kart med retning mod 

 NNV., men gjåen er afsat her oppe i jøkelen mere for at 

 angive, at der er en gjå, end for at antyde retningen. Gunn- 

 laugsson selv har ikke været der. Den eneste, som har seet 

 gjåen, er præsten Jon Austmann, der var deroppe i 1823, og 

 han saa en dyb og sort kløft, der i begyndelsen strakte sig 

 fra SV. til NO., men derpaa bøiede om til SO.— NV., hvorfra 

 en mindre kløft strakte sig nedad i retningen mod fjeldet 

 Hafrsey. Man vil heraf se, at retning N. 18° V., som angi- 



