Studier over Islands petrografi og geologi. 127 



ves i »Islands vulkanlinier«, ikke har noget støttepunkt i 

 iakttagelsen. 



For de varme kilder angives i »Islands vulkanlinier« 

 N— S., SV — NO. og for kilderne ved store Geysir spalter 

 med retningen N. 57° V., og der henvises til et ældre ar- 

 beide. (Nyt Mag. f. Naturv., Bind 7). Omkring Geysir op- 

 træder mange kilder, jorden er gjennemhullet, og de, som 

 forsøger at opstille spalter her, har vanskeligt "for at enes. 

 Paijkull angiver retningen NO — SV. Ser vi imidlertid hen 

 til det originalarbeide af Kjerulf, til hvilket der henvises 

 (Bidrag til Islands geognostiske Fremstilling, pag. 23), saa 

 vil vi allerede heraf se, at den angivne retning for Gey- 

 sirskilderne er saare tvivlsomt, ligesom man finder mere 

 end de 3 retninger angivne for kilderne paa Island. 

 Det hedder nemlig: »For retningen af Geysirkilderne under 

 Laugarfjall er af andre anført dels en N. 17° 0., dels to 

 hinanden skjærende NNO. og NV. Maaske er antagelsen af 

 flere parallelspalter h. 10— h. 9.4 ligesaa rimelig. Af de øv- 

 rige systemer er de mærkeligste: Reykholts kilder h. 12, 

 springkilder N. for Reykholt h. 11.6, Reykir ved SkagafjørOr 

 h, 5.3 eller h. 1.6, ved søndre Hvitå S. for Skalholt h. 12.2, 

 Laugarvatn 11.6, Laugarnes efter Robert h. 6, og efter Wal- 

 tershausen Grofs kilder ved Hruni N. 60° 0., Deildartunga- 

 Hver og Vellenes-Hver i Reykholtsdalen N. og N. 4 0., Kri- 

 suvik Fumaroler N. 45 0., Leirhnûkrs N. 4 0., Uxahver ved 

 Hiisavik N. 2 0.« Man vil heraf se, at der af forfatteren af 

 »Islands vulkanlinier« er nævnt flere linier end dem, som er 

 medtaget i hans sidste arbeide, og at den retning, som an- 

 gives for Geysirkilderne, er tvivlsom. 



For gangene opstilles 4 retninger, nemlig h. 12 (N. S.), 

 h. 7-8 (0. 15° S. til 0.30° S.), h. 3—4(0.45° N.-0.30°N.) 

 samt retningen NNO 



Det er indlysende, at alle de ovenfor nævnte retninger 



