Studier over Islands petrografi og geologi. 133" 



stykke paa omkring 50 kvadratkilometers størrelse er sun- 

 ket. Et snit gjennem Almannagjå er forsøgt fremstillet i 

 fig. 7 pl. 1. 



Det høieste punkt af Almannagjàs nordvestre side nær 

 î'ingvellir ligger 155 meter over havet; nordvestsiden af 

 gjåen, der hvor rideveien gaar ned, 143 meter over havet. 

 Gjåens hund 120 meter; den steile styrtning af gjâens nord- 

 vestside fra høieste punkt til gjâens bund er saaledes 35 

 meter. Det høieste punkt paa sydøstsiden ligger 136 meter 

 over havet eller 16 meter over gjåens bund, tingvallavatn, 

 der kan repræsentere høiden af det sunkne landskab, ligger 

 106 meter. Bredden af selve gjåen i bunden er omtrent 30 

 meter. 



En saadan gjå eller spalte paa en geografisk mils 

 længde frembringer selvfølgelig yderst eiendommelige oro- 

 grafiske forhold. Elven Øxarå, der skal over spalten, styr- 

 ter først i en fos ud over den steile nordvestlige væg og 

 strømmer saa paa en kort strækning igjennem gjåen, indtil 

 den finder en udvei gjennem den sydøstre væg, hvorefter 

 den falder ud i î^ingvallavatn. 



Det faste fjeld omkring gjåen bestaar af lavastrømme, 

 den ene lagt oven paa den anden; de antages at være flydt 

 fra vulkanen SkjaldbreiÔ, der ikke vides at have havt ud- 

 brud i historisk tid. 



Den anden gjå, Hrafnagjå, ligger, som før berørt, i en 

 afstand af 7 kilometer ifra Almannagjå; medens det hos Al- 

 mannagjå er den sydøstlige side, som er den laveste, saa er 

 det hos Hrafnagjå den norjâvestîige. Det ligger saare nær at 

 kombinere de to symmetrisk optrædende gjàer med hveran- 

 dre, saaledes at de begge opfattes som samtidige ogsom to 

 symmetriske brudlinier fremkomne derved, at det mellem 

 gjåerne liggende land paa omtrent 50 kvadratkilometer 

 er sunket. 



Størrelsen af den ved sænkningen af det faste land frem- 



