studier over Islands petrografi og geologi. 137 



bredde paa over 10 meter. 1 hulens bund var der vand, 

 som holdt en temperatur af 43° C. 



Ved betragtningen af fig. 8 vil maaske disse forhold 

 blive forstaaelige; landet øst for gjaen er sunket, men under 

 sænkningen har et stort stykke af lavamassen^ det som nu 

 danner hulens tag, ikke faaet anledning til at falde helt ned, 

 men er blevet hængende igjen, understøttet paa forskjellige 

 steder; da imidlertid det øvrige Ijeld paa østsiden er sunket 

 videre, saa er der fremkommet en hule, og det over hulen 

 liggende fjeld har, som det vil fremgaa af figuren, dreiet 

 sig, saa at lavastrømmene har faaet fald mod øst, og over- 

 fladen her skraaner ogsaa i denne retning. Paa det sted, 

 hvor det sunkne stykke land støder op mod det ikke helt 

 sunkne stykke, altsaa ved indgangen til hulen, er lavaen 

 brudt i større og mindre blokke, saaledes som man ogsaa 

 paa forhaand kunde vente. 



Selve Myvatn og dets dannelse synes at være helt uaf- 

 hængig af denne gjå. Hvis nemlig Mvvatn var dannet ved 

 den lokale sænkning, ved hvilken gjaen dannedes, saa maatte 

 det være den side af gjaen, paa hvilken Myvatn ligger, eller 

 vestsiden af gjåen, som maatte være sunken, men nu er det 

 netop østsiden, som har sunket. 



Huler lig dem, som er paaviste ved Grjotagjås østside, 

 maa antages at være tilstede under Almannagjàs sydøstre 

 side. Sandsynligheden heraf fremgaar af en simpel hetragt- 

 ning af forholdene ; tænker vi os, at et stykke land af rekt- 

 angulær form synker lodret, saa vil, mathematisk taget, bru- 

 det ingen bredde faa, eller gjåernes bredde vilde være nul. 

 Først hvis indsænkningen foregik med mindre regelmæssig- 

 hed, saa at dele af det synkende landstykke fik anledning 

 til at dreie sig og delvis blive hængende igjen, vilde selve 

 brudfladen gäbe. Da nu Almannagjå har en bredde af ca.30 me- 

 ter, og da sydostsiden skraaner, saa maa der antages under det 



