Studier over Islands petrografi og geologi- 1^" 



kaldes den geijsir, saaledes som den store kilde af dette 

 navn, men naar hveren ikke har koghedt, men kun roligt 

 lunkent vand, kaldes den laug. 



Endelig findes der paa Island nogle kulsyreholdige kil- 

 der, hvilke der kaldes ølkeldur eller ølkilder, surbrende. 



Skjønt alle disse kilder kun fremstiller forskjellige faser 

 i den hendøende vulkanske virksomhed, saa har de dog et 

 yderst forskjelligt udseende paa sine forskjellige stadier, og 

 det bliver først nødvendigt at give et overblik over, hvorle- 

 des disse kilder ser ud. 



Nàmur, solfatarer, der ligger frit, har formen af en 

 liden tue, fig. 5, forsynet med et hul paa en tommes 

 diameter eller to, og ud af dette hul fræser der damp og 

 gas; der dannes i luften en hvid røg, og omgivelserne lug- 

 ter af svovlvandstof. Vælter man den omtalte lille tue med 

 en spade., eller med et andet redskab, saa finder man blandt 

 andet smuk, gul svovl i tuen. 



Leirhverar, dyndvulkanerne, makaluberne, der er saa 

 nær beslægtet med solfatarerne, — ialfald er saa tilfældet 

 paa Island, — har et ganske andet udseende, idet de har 

 formen af gryder, bryggekar og smaa damme, indeholdende 

 en graa lervelling, der bobler, koger eller sprutter. Ogsaa 

 her lugter af svovlvandstof. 



Hvererne igjen fører, som omtalt, rent klart vand, af- 

 sætter paa kanterne vakker kisel, og har forskjellig form; 

 smukkest er store geysir, der øverst oppe bestaar af en vid 

 tragt med et dybt rør i bunden. Hveren kan, som berørt, 

 enten være en kogende almindelig hverr, eller en spruttende 

 geysir eller en dampende laug. 



Islands ølkeldur ser ud som et sædvanligt opkomme, 

 men kulsyreudviklingen kan undertiden iagttages. 



Bunsen har nøiagtigt studeret Islands varme kilder, og 

 hans undersøgelser kastede et nyt lys over gasarternes fke- 

 miske sammensætning, over de kemiske processer, som fore- 



