140 Amund Helland. 



gaar ved kilderne, ligesom over de springende kilders me- 

 kanisme. 



Ved italienske vulkaner finder der sted exahalationer af 

 saltsyre i stor mængde, ledsaget af sublimation af kogsalt, 

 men dette er ikke tilfælde paa Island. Kun i nogle fumaro- 

 ler i kraterne paa Hekla og i nogle dampkilder i lavaen fra 

 Hekla faa maaneder efter eruptionen af 1845 har Bunsen 

 paavist saltsyre i fri tilstand. Saltsyren danres derved, at 

 kiselsyren i den smeltede lava i forbindelse med vanddampe 

 dekomponerer kogsalt ved høi temperatur til natronsilikater 

 og saltsyre. Efter eruptionen, naar temperaturen er sunket 

 i de øvre dyb, kan ikke saltsyreexhalationen vedvare, da 

 saltsyren ved denne temperatur virker kraftigt paa bergar- 

 terne og gaar over i klorforbindelser, der ikke er saa flyg- 

 tige, at de kan tilbagelægge en længere vei ved lavere tem- 

 peratur. Disse fumaroler fra Heklas kratere udsendte ikke 

 svovlvandstof, men en ringe mængde svovlsyrling. 



Saltsyrefumarolerne er de første umiddelbare eftervirk- 

 ninger efter de vulkanske udbrud, men de ophører snart at 

 virke med den for deres dannelse nødvendige høie tempe- 

 ratur. 



De egentlige solfatarer udsender først og fremst vand- 

 dampe, men derhos ffølgende gasarter: kulsyre, svovlvand- 

 stof eller svovlsyrling, vandstof og kvælstof. Vanddampe og 

 gasarter igjen dekomponerer bergarten palagonittuf, i hvilken 

 dampene og gåsene sætter op, og som bestaar af kiselsyre i for- 

 bindelse med lerjord,jernoxyd, magnesia, kalk, kali og natron. 



Forsøg viser, at hvor svovldampe og vanddampe ved høi 

 temperatur kommer i forbindelse med bergarter af palago- 

 nitens eller basaltens sammensætning, der er alle betingelser 

 for solfatarernes dannelse given. Leder man svovldamp over 

 saadanne bergarter, saa indtræder en partiel dekomposition 

 af det i bergarterne forekommende jernoxyd, idet oxydets 

 surstof undviger i forbindelse med svovl, og jernet bliver 



