148 Amund Helland. 



mer nærmest til det kogepunkt, der svarer til tryk- 

 ket af vandsøilen, og at den nærmer sig samme desto 

 mere, jo nærmere tidspunktetet for en stor eruption 

 ligger. 



Af disse forhold vil det fremgaa, at der kun behøves en 

 ringe foranledning til at bringe en stor del af vandsøilen i 

 kog. En hævning af vandsøilen paa nogle meter vil nemlig 

 bringe denne under trykforhold, der tillader det overhedede 

 vand at gaa over i damp ; denne damp vil atter hæve søilen 

 høiere op, og trykket formindskes derved yderligere, hvoraf 

 følgen igjen er at mere overhedet vand bliver til damp, kort 

 der indtræder en eruption, der kaster det overliggende vand 

 høit op i veiret. 



Det gjælder altsaa nu at finde aarsagen til hin hævning 

 af vandsøilen, som giver den første anledning til eruptionen 

 Denne aarsag ligger efter Bunsen i de dampblærer, som pe- 

 riodisk stiger op i islandske hverar, og som ankomne i en. 

 høiere og koldere zone af kilden pludselig igjen kondenseres. 

 Disse dampblærer hidrører derfra, at vand i geysirs tilfør- 

 selskanaler koger under indflydelse af den høie temperatur i 

 jordbunden, og dampblærerne stiger tilveirs, men kondense- 

 res i de øvre, mindre varme vandlag. Men for at en stor 

 eruption skal finde sted, maa temperaturen i det overhedede 

 vand være steget saa høit, at den ved dampblærerne stedfin- 

 dende hævning tillader våndet at gaa over i dampform un- 

 der det lavere tryk. Alle de før den store eruption stedfin- 

 dende hævninger vil kun være istand til at bringe en del 

 vand til kogning og frembringe de smaa eruptioner, som 

 ofte iagttages, og som maa betragtes som forsøg paa erup- 

 tioner, men mislykkede forsøg, da dampdannelsen, paa grund 

 af for lav temperatur, kun kan forplante sig paa korte 

 strækninger. 



Island er særdeles rigt paa kiselkilder, men af alle er 

 kilderne ved Hauhadalr ved Lmigafjall de berørateste. Der 



