232 I. H. L. Vogt. 



Allerede prof. B. M. Keilhau'^) beskjæftigede sig med 

 studiet af de til den yngre granit bundne forekomster; han 

 forstod dem for en del, idet han kom til det resultat, at de 

 stod i en eller anden relation til graniten, men et nøjere ind- 

 blik i deres geologi kunde han ikke faa, idet han fuldstæn- 

 dig misforstod graniten og dens dannelse Som bekjendt 

 antog han, at graniten var fremkommet ved en hemmelig- 

 hedsfuld omdannelse af de siluriske skifere; da alle d^ hid- 

 hørende forekomster optræder i de forhærdede skiferes zone, 

 altsaa i det formodede »overgangsled« mellem graniten og 

 siluren, opfattede han jernertsen som en ejendommelig kon- 

 taktdannelse, født ved transmutationen mellem de to hoved- 

 led. — Prof. Th. Kjerulp) har senere nøjere klargjort for- 

 bindelsen mellem graniten og ertsen; han har for det første 

 fremholdt, at ertsen altid holder sig i nærheden af granit 

 grænsen, og dernæst paavist, at den optræder i alle mulige 

 etager, hvoraf følger, at ertsen ikke er bundet til noget be- 

 stemt niveau i skiferrækken, men at den forekommer aldeles 

 uafhængig af denne; af det generelle forhold mellem ert- 

 sen og eruptiven drages den slutning, at hin er en direkte 

 affødning af denne, eller at 



»ertserne, som ikke tilhøre etagerne, er som fuldkommen 

 fremmede indkomne med eruptiverne«. 



Det var mit ønske, fornemmelig for at kunne drage sam- 

 menligninger med andre eruptive ertsgrupper, at foretage en 

 noget mere detailleret under søgelse af de her behandlede 

 forekomster. Det maa forøvrigt bemærkes, at en skarpt ind- 

 gaaende granskning af disse kun kan foretages i forbindelse 

 med en chemisk-petrografisk undersøgelse af de forskjellige 

 skiferes kontakt-metamorfose — en opgave, som for det første 

 forudsætter et meget nøjere kjendskab til de siluriske skifere, 



^) Se Gæa norvegica. Kristiania-Territorium. 



^) Se Udsigt over det sydlige Norges geologi. Ertser, pag. 62. 



