238 I- H. L Vogt. 



det samme saavel inde i silur-øen som i det øvrige silur-terri- 

 torium. 



Det andet hovedfelt (se kart, fig. 2), nemlig omegnen af 

 Drammen, har været gjort til gjenstand for indgaaeude un- 

 dersøgelser af prof. Th. Kjerulf^), som er kommet til det 

 resultat, at graniten her ligger som en fod under silur-par- 

 tierne. Det store, ca. 20 kilom lange silurfelt, hvori vore 

 jerngruber ligger, mellem Jarlsberg kirke i 0. og Ekernsjøen 

 i V., omgives paa meget store strækninger af den yngre gra- 

 nit, nemlig paa hele S.- og O.-siden — naar undtages et sted 

 ved Jarlsberg kirke, hvor graniten er afbrudt i en længde af 

 et par kilom. — samt for en stor del ogsaa paa N.-siden. 

 Midt inde i feltet viser der sig desuden paa flere steder (f. 

 ex. ved Austad i 0., ved Oran grübe, saavel S som N. for 

 Haketjærn) temmelig store partier af granit, hvilke lidt nøjere 

 skal omtales. Bergarten fra disse steder stemmer i petrogra- 

 fisk henseende overens med den ordinære type for Dram- 

 mens-graniten, hvoraf sluttes, at graniten saavel inde i silur- 

 feltet som udenfor samme maa skrive sig fra den samme 

 eruption. Inde i feltet optræder graniten i store, isoleret lig- 

 gende og runde eller ellipsoidîske partier og ikke i de van- 

 lige, snorlige granitgange; vi maa heraf som det sandsynlige 

 resultat kunne uddrage, at graniten paa de omtalte punkter 

 er kommet direkte op fra dybet o: at den paa dybet — under 

 silurfeitet — forener sig med selve hovederuptiven. Man har 

 nemlig vanskelig for at forestille sig, at smaa, fra siden inji- 

 cerede gange pludselig skulde kunne udvide sig og svulme 

 op til store, uregelmæssigt begrænsede kupper. 



Med den opfatning, at graniten stikker paa dybet ind 

 under siluren, stemmer ogsaa de smaa profiler, hvor man 

 direkte kan undersøge granitens stilling (se profil fra Narve- 

 rud grübe, fig. 3). 



^) Se Uds. over det sydl. Norges geologi, Drammens-graniten, pag 55. 



