Norske ertsforekomster. 239 



Vi skal senere se, at ogsaa beliggenheden af de i siluren 

 optrædende ertsforekomster synes at antyde, at ertsen maa 

 være kommet op fra dybet af o: at graniten i de omtalte 

 felter maa existere paa dybet under de siluriske skifere. 



Den ved alle de hidhørende forekomster hyppigst optræ- 

 dende erts er magnetit, som i regelen viser sig tæt eller meget 

 finkornig; kun i en enkelt grübe, nemlig Nordgruben under 

 Skreikampen, forekommer den i frit udviklede krystaller 

 (oktaedere). Jernglans er temmelig sjelden; kun paa et par 

 steder, nemlig ved Aaserud skjærp og ved Austad grübe, 

 begge i Drammens-feltet, er den den eneste optrædende erts, 

 og kun ved en eller et par gruber (deriblandt Flesvig grübe 

 ved Skreia) findes den i større mængde ved siden af magne- 

 titene. Jernglansen er altid krystallinsk udviklet; i regelen 

 sidder den i store, radierende blade, som tilsammen danner 

 en kugle. Undertiden (f. ex. ved Narverud jerngrube, Dram- 

 mens-feltet) findes den i de typiske magnetit-forekomster som 

 smaa, næsten mikroskopiske blade, siddende paa fine spræk- 

 ker i magnetiten og den medfølgende bergart. Den indre 

 aarsag til, at de oprindelige jern-forbindelser paa enkelte 

 steder dannede sig til magnetit, paa andre derimod til jern- 

 glans, kan ikke angives; et moment, som muligens kan have 

 en vis betydning, bestaar deri, at ved jernglans-forekomsterne 

 optræder der i regelen eller altid en hel del flusspath, et 

 mineral, som sjelden eller aldrig findes i magnetit-forekom- 

 sterne. 



Svovlkis og magnetkis optræder ved alle de til graniten 

 bundne jernerts-forekomster, men derimod, saavidt jeg har 

 kunnet se, aldrig ved de forekomster, hvor kobberglans eller 

 brogetkobber er tilstede i større mængde (som tilfældet er 

 ved Grorud-forekomsterne); se nøjere om dette forhold under 

 gjennemgaaelsen af ertserne i den Thelemarkske gangfor- 



