240 I- H. L. Vogt, 



mation. Paa enkelte steder, i', ex. ved »Henckels« kisgrube 

 og et par smaa skjærp i nærheden af Aaserud (i Drammens- 

 feltet) samt ved Rødnabben, en grübe paa toppen af Mist- 

 berget, Eidsvold, optræder magnetkis som hovederts; paa 

 andre steder, f, ex. ved Nordgruben under Skreikampen, er 

 den tilstede i store mængder ved siden af magnetiten. Svovl- 

 kis derimod optræder aldrig som den dominerende erts, et 

 forhold, som visselig staar i forbindelse med, at der i det 

 hele og store taget var relativt lidet svovl tilstede ved dan- 

 nelsen af ertserne. 



Da magnetkis jævnlig paa de steder, hvor den optræder 

 i eller ved gabbro, indeholder ganske betydelige mængder af 

 nikkel, har publikum faaet den forestilling, at magnetkisen 

 altid som saadan er »nikkelerts«, og af denne grund er der 

 gjentagne gange bleven foretaget analyse af nikkeigehalten 

 i magnetkis fra forekomster, bundne til den yngre granit. 

 Efter velvillig meddelelse holder den rene 



magnetkis fra skjærp no. I pr. Aaserud ^/a % Ni (& Co.) 



— » » no. II - — V2-V4 % » — 

 » Henckels kisgrube V2 % » — 



— » Nordgruben, Skreia 0.56 7o Ni & Co., 



fornemmelig Co. 

 Svovlkis er som bekjendt en af de ordinære bestanddele 

 af de siluriske skifere og kalkstene, om den end altid kun 

 forekommer i ringe mængde (smaa terninger), hvor den er 

 oprindelig hjemmehørende i skikterne. Paa et sted i umid- 

 delbar nærhed af granitgrænsen, nemlig ved chausseen pr. 

 Fjeldhoug (Mjøsen, under Skreia^) indeholder skiferen (etage 

 2, alunskifer) en del magnetkis, som optræder paa en saadan 

 maade, at den gjør indtryk af oprindelig at have tilhørt de 

 sedimentære lag. Den sidder nemlig fortrinsvis, kun i ringe 



^) Se Indberetning til den geologiske undersøgelse, sommeren 1882. Nyt 

 mag. f. naturv. 1883. 



i 



