Norske ertsforekomster. 241 



grad blandet med uren kalksten eller lersubstans, inde i 

 ellipsoidiske boller, som fuldstændig synes at svare til de 

 ellers i alunskiferen saa ordinære boller af svovlkis og antra- 

 konit; desuden forekommer den, om end kun sparsomt, i 

 smaa, fine striber mellem skiferens lagflader. Naar man ved 

 denne lokalitet følger alunskiferen i retning normalt paa gra- 

 nitgrænsen, viser det sig, at den paa de langt fra graniten 

 liggende punkter indeholder svovlkis som ellers; det er først 

 i nærheden af grænsen paa de steder, hvor skiferen erbleven 

 stærkt metamorfoseret (omvandlet til chiastolitskifer), at svovl- 

 kisen er bleven ombyttet med magnetkis. Det synes heraf 

 at maatte fremgaa, at det er selve svovlkisen, som i nær- 

 heden af granitgrænsen er gaaet over til magnetkis. En 

 saadan procès er meget naturlig og kan godt tænkes at have 

 fundet sted: naar nemlig svovlkis (FeS2) ophedes i lukkede 

 kar (altsaa uden lufttilgang), afgiver den en del svovl, saa 

 forbindelsen gaar over til magnetkis (Fe^Sg, ofr. Rammels- 

 hergs undersøgelser : lieber die Schwefelungsstufen des Eisens 

 etc. Pogg. Ann. CXXI). 



Man finder meget jævnlig, at de metamorfoserede skifere 

 i umiddelbar nærhed af granitgrænsen indeholder svovlkis 

 paa den ordinære maade, og det maa derfor betones, at den 

 nys beskrevne overgang ikke er vanlig, men extraordinær. 

 Man vil af hele denne fremstilling kunne se, at man ved 

 undersøgelse af svovlkis- og magnetkis-forekomster, optræ- 

 dende i siluren nær granitgrænsen, maa være meget omhyg- 

 gelig. Ved de forskjellige her nævnte steder (»Henckel«, 

 Aaserud, Rødnabben, Nordgruben), som vi har opført blandt 

 de til graniten bundne forekomster, har kisen overalt, naar 

 undtages ved de to smaa skjærp ved Aaserud, været ledsaget 

 af magnetit eller kobberkis, altsaa forbindelser, som er 

 typiske for de »indblæste« ertser. 



Af kobberertser optræder i den her omhandlede erts- 



Archiv for Mathematik og Naturvidenskab. 9 B. it) 



Trykt den 13de Mai 1884. 



