266 I- H. L. Vogt. 



vi har for os et saavel i topografisk som mineralogisk lien- 

 seende begrænset ertsfelt, hvis ene halvdel utvivlsomt afhæn- 

 ger af graniten, og dels deraf, at vi ved Nedre Grorud grübe 

 har et mellemled, hvor ertsen direkte synes at være fremkaldt 

 ved granitens virkninger. 



Som det fremgaar af den senere udvikling, maa ogsaa 

 de inde i selve graniten eller syeniten optrædende ertser 

 henhøre til den fælles, store ertsgruppe; et geologisk mellem- 

 led mellem de nævnte forekomster og de i siluren værende 

 har vi ved flere af de til brudstykker bundne ertser, idet vi 

 har seet, at i nærheden af skifer-stykkerne sidder ertsen 

 undertiden i fine aarer og klumper inde i selve eruptiven. • 



I henhold til de tidligere refererede detail-undersøgelser 

 skal vi, saa indgaaende som det paa det nuværende stadium 

 er mulig, forsøge at danne os en forestilling om ertsernes 

 genesis. — Det første indtryk, man uæsten overalt faar af de 

 i de siluriske skifere optrædende forekomster, bestaar deri, at 

 man antager ertsen for at være lejeformig eller være bundet 

 til et bestemt skikt, altsaa for at være dannet samtidig med 

 skiferen; vi skal se, hvad en saadan hypothèse vilde føre til. 

 Som det allerede er bleven paavist af Th. Kjerulf, viser 

 vore forekomster sig i alle mulige forskjellige etager; man 

 maatte altsaa i tilfælde forudsætte en utallighed af ertsfø- 

 rende niveauer, næsten ligesaa mange som der overhovedet 

 er ertsfund. Endvidere maatte hvert enkelt lag kun inde- 

 holde metalforbindelser paa visse steder (begründet i de lokale 

 omstændigheder, hvorunder ertsen i tilfælde maatte være 

 bleven afsat), idet vi finder, at lejestederne hurtig kiler sig 

 ud i strøg (og fald?). Da det er umulig at tænke, at samt- 

 lige de ertsførende partier ved skiferens foldning netop skulde 

 have stillet sig ind i en smal, uregelmæssig forløbende zone 



