270 I- H. L. Vogt. 



at blive impregneret med de samme slags ertser, som findes 

 i sidestenen, og heller ikke, hvorfor forekomsterne saa ofte 

 skulde komme til at ligge i umiddelbar nærhed af grænse- 

 linjen mellem graniten og siluren eller paa selve grænsen 

 mellem granitgange (kvartsporfyr-gange) og den omgivende 

 bergart. Da orerhovedet den hele udludnings-hypothese er 

 unaturlig, og da den ikke finder nogen støtte i de forhaan- 

 denværende kjendsgjerninger, opgiver vi den uden videre som 

 uholdbar. 



Som resultatet af denne udvikliug faar vi, at ertsen paa 

 en eller anden maade direkte maa skyldes granit-eruption 

 (cfr. Th. Kjerulf s fremstilling, Uds. o. d. sydl. Norges 

 geologi). 



Forinden vi gaar videre, vil vi ganske kortelig drage en 

 parallel mellem de tidligere granit-eruptioner og de moderne 

 vulkanske udbrud. Ved de sidste kan som bekjendt, se f. 

 ex. Elie de Beaumonts klassiske fremstilling i), de fremkomne 

 produkter deles i to store hovedgrupper, hvoraf den ene frem- 

 træder i smeltet, flydende tilstand (med typus »lava«), den 

 anden i flygtig, gas- eller dampformig (med typus »svovl«). 

 Til den sidste gruppe hører de forskjellige flygtige metal- 

 forbindelser (clorider og fluorider m. m.), borater samt de van- 

 lige gasarter, der altid ledsager eruptionerne. Hvor metal- 

 forbindelser m. m. paa den ene side støder sammen med 

 vanddampe, svovlvandstof m. m. paa den anden, indtræder en 

 vexelvirkning, der som resultat leverer den færdige erts, f. ex. 

 efter formel 



Fe2 Clß + 3H2O = Fe^Og + 6HC1. 



Da disse forholde spiller en principiel rolle ved de mo- 

 derne eruptioner, maa man ogsaa kunne vente, at de gjorde 

 det ved de tidligere. I og for sig kan man ikke øjne nog-en 

 grund til, at den fysikalske beskaffenhed af de produkter, 



1) Sur les émanations métallifères. Bulletin de la Société géol. de la 

 France 1849. 



