Norske ertsforekomster. 279 



granitgang; det lykkedes mig ikke at finde erts inde i selve 

 graniten, og derfor tør det ikke paastaaes med sikkerhed, 

 at ertsen her staar i afhængigheds-forhold til eruptiven. 



Ved flere af de øvrige forekomster (f. ex. Krambodal, 

 Besseberg og Saasen i Drammens-feltet, Pauls grübe og Ny- 

 berg grübe i Skrei-feltet), sees granitgange (eller kvartspor- 

 fyr gange) i nærheden af ertsen, men nogen direkte forbin- 

 delse mellem de to eruptive produkter kan intetsteds øjnes. 

 Det maa specielt betones, at vi aldrig finder nogen granit- 

 apofyse, som selv er ertsførende, naar undtages den nys 

 omtalte kvartsporfyr-gang ved Nedre Grorud, der indeholder 

 lidt primær kobberkis og brogetkobber. 



De slutninger, vi af disse omstændigheder kan uddrage, 

 er fornemmelig af negativ art; det synes, at granit-apofyserne 

 i det her omhandlede felt (forekomster, fornemmelig i silu- 

 riske skifere, ved yngre granit) paa langt nær ikke har 

 spillet den rolle for selve erts-emanationernes fremtrængen 

 og udbredelse, som tilfældet var i den Thelemark-Sæterdal- 

 ske ertsformation, se herom senere. I forbindelse hermed 

 staar muligens ogsaa, at ved den yngre granit optræder fore- 

 komsterne altid inde i en meget smal zone (bredde i max. ca. 

 1.5 Idiom.) langs grænsen, medens ertsen i det Thelemarkske 

 felt kan fjerne sig 15—20 kilom. og muligens derover fra 

 graniten. 



I ren praktisk henseende kan meddeles følgende. — I de 

 siluriske skifere optræder ertsen spredt, altsaa fattig, i grund- 

 "fjeldsbergarter, porfyr m. m. derimod forholdsvis i koncentreret 

 form ; der er derfor paa forhaand størst sandsynlighed for, at 

 forekomster i de sidstnævnte bergarter skulde kunne drives 

 med fordel. 



Med temmelig stor sikkerhed kan siges, at ikke en 



