280 I- H. L. Vogt. 



eneste af de hidtil kjendte jernerts-forekomster kan blive 

 gjenstand for nogen ordentlig grubedrift. Forekomsterne er 

 vistnok undertiden af ganske betydelige dimensioner (som 

 tilfældet er f. ex. med Narverud og Aaserud) og indeholder 

 tilstrækkelig store erts-kvanta, men malmens kvalitet er for 

 daarlig. For det første er ertsen overalt, hvor den sidder i 

 de siluriske skifere, stærkt blandet med skifer-substans (i 

 metamorfoseret stand), hvortil kommer lidt kalkspath, kvarts 

 m. m. ; resultatet heraf er, at man, selv ved udstrakt skeid- 

 ning, ikke kan faa malmen op i tilstrækkelig høj gehalt. 

 De hidtil kjendte jernerts-gange i Grorud-porfyren er samt- 

 lige højst ubetydelige, og den oftere omtalte magnetit-gang 

 ved Langgaard pr. Skreia gjorde heller ikke indtryk af at 

 være særdeles rig eller mægtig. Endvidere er jernertsen 

 overalt forurenet af forskjellige sulfider (svovlkis, magnetkis, 

 kobberkis, blyglans, vismuthglans m. m.), som tindes ind- 

 sprængt saa jævnt og fint, at det er umulig at skeide 

 dem bort. 



Derimod kan det nok tænkes, at enkelte af kobbererts- 

 anvisningerne i vore to kobberfelt (Grorud — Alunsjøen og 

 Gjellebæk pr. Lier) kan drives med fordel, om jeg end maa 

 gjøre opmærksom paa, at de forsøg, som hidtil er udførte, 

 — saavidt vides — rimeligvis samtlige har endt med nega- 

 tivt resultat. I det førstnævnte felt findes en vrimmel af 

 gange, hvoraf de allerfleste er højst ubetydelige, men da selve 

 ertsen i og for sig er meget værdifuld, kan det nok tænkes^ 

 at man kan træfie drivværdige lejesteder. 



