Norske ertsforekomster. 281 



II. 



Ertsforekomster ved grønstengange. 



(diabaser, proterobaser, epidioriter, dioriter m. m.) 



De mauge i Kristiania-territoriet optrædende eruptiver 

 samler sig saavel i geologisk som petrografisk henseende til 

 flere ganske vel begrænsede grupper; vi har allerede gjen- 

 nemgaaet de ertser, som er knyttede til den vigtigste af 

 disse, nemlig til graniten (og syeniten), og skal i det føl- 

 gende vende os til dem, som er knyttede til en i det hele 

 og store taget ligesaa karakteristisk gruppe, nemlig til vore 

 grønstengange. Heri indbefatter vi som bekjendt de forskjel- 

 lige gange af diabas og proterobas, lejlighedsvis endvidere epi- 

 diorit og diorit samt de tilhørende underafdelinger; i petro- 

 grafisk henseende skulde disse bergarter egentlig deles i en 

 mængde kategorier, men da en saadan detaillering ikke er af 

 nogen væsentlig interesse (i alle fald ikke paa det nuværende 

 stadium) for opfatningen af vore ertsforekomster, slaar vi 

 dem alle sammen under et^). 



Det mest bekjendte af de til vore Kristiania-grønsten- 

 gange knyttede ertsfelt findes ved Konerudkollen pr. Dram- 

 men 2) (se kart, fig. 2), midt inde i det nys behandlede jern- 

 grube-distrikt Drammen— Vestfossen. I Konerudkollen og 



^) For at man kan faa en oversigt over grønstengangenes petrografiske 

 natur kan anføres, at de fleste af de mange grønstene, jeg har havt 

 anledning til at undersøge, har tilhørt to ganske karakteristiske typer, 

 nemlig diabas paa den ene side og proterobas paa den anden. Diorit 

 med epidiorit er sjelden. Ifølge Æ Mehl »Die Eruptivgesteine Norwe- 

 gens« (pag. 175) bestaar den saakaldte »blaabest« (fra Dalemyr grübe) 

 af diabas. 



^) Se Uds. over d. sydl. Norges geologi, Ertser. 



