372 J. 0. Hennum. 



vil dette altså ikke sige andet end, at vi må søge at 

 udfinde, hvilke projektioner legemerne gir; jeg siger med 

 hensigt projektioner, ti af en projektion kan man ikke med 

 sikkerhed slutte sig til et legemes udseende og størrelse; 

 dertil trænges ifølge projektionslæren alt efter deres mere 

 eller mindre regelmæssige overflade mindst to eller tre på 

 planer, der står lodret på hverandre. Alt under den forud- 

 sætning naturligvis, at man ikke vil lade sig nøie med en 

 løs forestilling om legemet, men ønsker et så klart og pålide- 

 ligt begreb om det, at man kunde modellere det rigtigt både 

 med hensyn til form og størrelse. 



Men mikroskopet viser os kun todimensionale former 

 enten som optiske snit gjennem legemerne eller som virke- 

 lige snitflader af samme, og af dem må de enkelte legemer 

 bygges op i tanken, både elementardelene og de af dem dan- 

 nede mere komplicerede væv, organer og organismer. 



For med held at foretage en slig opbygning tiltrænges 

 der ikke alene forkundskab i almindelig tegning, hvilket har 

 fundet et udtryk i ordene: »Lær først at tegne, hvis du vil 

 lære at se med mikroskopet«, men meget mere i projektions- 

 tegning og det specielt i den del af samme, som beskjæftiger 

 sig med planers og legemers skjæring med hverandre. 



Det er derfor ikke alene interessant, men også i høieste 

 grad nødvendigt, nærmere at studere, hvorledes snit gjennem 

 legemer og i vort særlige tilfælde gjennem de opstillede 

 grundformer kommer til at se ud, når de lægges efter visse 

 regler, idet vi ved snit i det følgende altid forstår plane snit 

 d. v. s. de snit, som fremkommer, når et legeme gjennem- 

 skjæres af et plan. Undersøgelsen deler sig naturligt i to 

 deler: 

 a. Snit gjennem kuglen og de enkelte grundformer. 

 h. Snit gjennem regelmæssig ordnede höbe af kugler og 



grundformer. 



