Benmarvens forhold i sygdomme og dens fysiolo- 
giske funktion, 
Et paa det patologisk anatomiske Institut I Kristianla udfgrt og med professor 
Skjelderups guldmedalje belgnnet arbeide 
af 
H. C. Geelmuyden. 
Historisk overblik. 
Fa gammel tid af har man kun skjænket benmarven 
ringe opmerksomhed. Man ansà den for et udfyldningsvæv, 
hvis rolle var udspilt, nar benets væxt var fuldendt, og 
ingen drgmte om, at der i den maske foregik en meget 
vigtig fysiologisk proces. Pa grund heraf, og fordi ben- 
marven uden meget udviklede tekniske hjælpemidler er util- 
gjængelig for finere undersøgelser, er de notiser, som hist 
og her findes hos ældre forfattere, nu kun af liden saglig 
interesse. Det var Neumanns og Bizzozeros omtrent 
samtidige opdagelse af de kjerneholdige røde blodlegemer i 
benmarven, som offentliggjordes i 1868 (Centralblatt fiir die 
medicinischen Wissenschaften), der gav stødet til, at ben- 
marven tradte ind i rekken af de vigtige og for organismens 
existens betydningsfulde organer. 
Det havde indtil da været en gade, hvorledes man skulde 
forklare sig de rede blodlegemers tilbliven hos det fuldt ud- 
viklede individ, og der var desangäende opstillet mange 
hypotheser. Hos fostret var forholdet noget ngiere kjendt. 
Her er de rede blodlegemer i de tidligste perioder forsynede 
Arkiv for Mathematik og Naturv. 11 B. 1 
Trykt den 30te Oktober 1885. 
