6 H. C. Geelmuyden. 
stansen at kontrahere sig. Den udfældes ikke destomindre 
som fint fordelte korn, som senere flyder sammen til en 
enkelt kjerne. Denne sammenflyden foregår dog først, 
efterat de fine korn har ordnet sig radiært i stråler, der går 
ud fra et centrum, der falder sammen med cellens. Disse 
stråler trækker sig nu sammen, hvorved der opstår en stjerne- 
formig kjernefigur.  Kornene kunne også flyde sammen til 
et system af sammenslyngede bjælker, sjeldnere til vifte- 
formige, ringformige eller mere uregelmæssige figurer, lige- 
som der kan findes kombinationer mellem de forskjellige 
kontraktionsmåder. 
Disse celler formerer sig ved deling. Den findes talrige 
Stalsformede blandt dem. I disse kontraherer kjernesub- 
stansen sig til to kjerner, der undertiden ser ud som to 
korte tværbjelker, mellem hvilke er udspændt fine tråde, der 
går fra den ene del af cellen til den anden. 
Man får en stærk mistanke om, at Obrastzow har iagt- 
taget indirekte kjernedelingsfigurer, da flere af de af ham 
beskrevne kjerneformer, stjerneformen, kjernefigurerne i de 
celler, der er i færd med at dele sig, de kjerner, der består 
af et net sammenslyngede bjelker o. s. v. meget sterkt 
minder om disse. Neumann udtaler sig også i samme 
Retning (43). 
De kjerneholdige røde blodlegemer rekrutteres af disse 
»blasse Cellen« derved, at der i dem udvikler sig hæmoglo- 
bin, og disse hæmoglobinholdige elementer viser nøiagtig de 
samme kjernefigurer som de ufarvede celler. 
Om kjerners forsvinden, når der af dem skal dannes 
normale røde blodlegemer har Obrastzow sin egen an- 
skuelse, der stemmer med hans øvrige påstande. Kjernesub- 
stansen forsvinder på en eller anden måde og taber tilslut 
evnen til at kontrahere sig, da den fortyndes således i proto- 
plasmaet, at dens dele ikke udøver den nødvendige attraktion 
på hverandre til at kunne koncentrere sig. 
