Benmarvens forhold. 9 
og Eberth (13) er nemlig kommen sil det resultat, at de 
røde blodlegemer hos de lavere hviraeldyr vistnok efter en 
ikke liden målestok formerer sig ved indirekte celledeling; 
men at der også findes talrige overgvngsformer mellem marv- 
cellerne og de normale røde blodlegemer. De findes i alle 
stadier og med alle nuancer af hæmoglobinfarvning. Alle 
er imidlertid enige om, at begge disse processer foregår i 
stor udstrækning næsten udelukkende i benmarvan hos de 
koldblodige hvirveldyr ligened til de haleløse padder, deri- 
mod ikke hos halepadderne og fiskene, hvor de foregår 
andensteds, væsentligst i milten. 
For de varmblodige hvirveldyrs vedkommende i sær- 
deleshed for pattedyrenes er forholdene på langt nær ikke 
bragt således på det rene. De fleste er enige om, at de 
kjerneholdige røde blodlegemer udvikler sig af de små rund- 
celler, men af de theorier, som er fremsatte om, hvorledes 
de normale røde blodlegemer opstår af de kjerneholdige, har 
endnu ingen kunnet vinde almindelig anerkjendalse. Neu- 
mann (43) opretholder sin gamle anskuelse, at kjernen for- 
zvinder ved atrofi, Bizzozero (10) slutter sig til Rindfleisch’s 
lære, at den vandrer ud. Obrastzow mener, at den »for- 
svinder« og bliver så fortyndet i protoplasma, at den ikke 
kan kontrahere sig og Malassez, at de normale blodlegemer 
opstår ved knopskydning af de kjerneholdige røde blod- 
legemers protoplasma. 
Af de øvrige celleelementer i benmarven har især pig- 
mentcellerne og myeloplaxerne været gjenstand for opmærk- 
somhed. 
Pigmentcellerne ansees af alle, der omtaler dem, for 
at være repræsentanter for en degeneration af røde blod- 
legemer i lighed med de pigmentceller, som findes omkring 
blodextravasater i hjernen eller andensteds i organismen. 
Bizzozero fiuder dem hos normale individer, medens Neu- 
mann (33) påstår, at de kun findes i sygdomstilfælde. De 
