12 H. C. Geelmuyden. 
Nar jeg skal omtale de arbeider, der omhandler ben- 
marvens histologiske bygning, er det naturligt forst at nævne 
Sofus Fengers (15) undersggelser over dens udvikling. 
Støttet til egne og andres iagttagelser finder han, at den i 
sin første begyndelse stammer fra periost, der prolifererer 
ind i det bruskede anleg til benet, hvor den senere udvikler 
sig til benmarv. I begyndelsen er den en lymfoid marv, 
som i sin struktur meget ligner miltens. Omtrent ved fed- 
selen begynder der imidlertid en fedtudvikling i alle ben, 
der i en del af disse fortsætter sig, indtil der ikke er mere 
igjen af den lymfoide marv. 
Neumann (44) undersøgte neiagtig forholdet mellem 
fedtmarvens og den lymfoide marvs udbredning hos det 
voxne fuldt udviklede individ. Fra gammel tid troede man, 
at der overalt, hvor der fandtes spongiest ben, ogsa fandtes 
red marv. Dette er imidlertid ingenlunde tilfeldet. Neu- 
mann fandt hos det voxne individ den rade marv indskrænket 
næsten udelukkende til de centralt beliggende ben, hvirvler, 
ribben, brystben, bekkenben, der indeholder en vel udviklet 
lymfoid marv. Hvis der under normale forhold findes red 
marv i de rerformige extremitetben, indskrenker denne sig 
til øverste halvdel af humerus og femur. Når der under patho- 
logiske tilstande udvikler sig lymfoid marv ud over disse 
grendser, sker udviklingen altid fra centrum i retning mod 
periferien. 
Med hensyn pa udviklingen af fedtet hersker der nogen 
uoverensstemmelse. Fenger siger, at det udvikler sig i 
marvcellerne, medens de fleste andre forskere finder, at de 
stjerneformige bindevæveeller udvikler sig til fedtceller. 
I den gule fedtmarv kan man ikke tenke sig, at der 
foregar nogen for organismen vigtig funktion. Det er i den 
lymfoide marv, man har fundet de celleelementer, hvis op- 
dagelse har givet anledning til leren om benmarvens blod- 
dannende funktion. Denne marv viser en med miltens i 
