14 H. C. Geelmuyden. 
Rindfleisch (50) frakjender aldeles de brede vener 
nogen veg. Deres homogene protoplasmatiske begrændsning 
opløser sig i et gitterværk, der ved overgangen til de brede 
kapillere vener ganske forsvinder. Det lykkedes ham at fa 
fuldkomne injektioner gjennem arterierne. Ogsä disse tydede 
pa, at venerne ikke havde lukkede vægge. Injektionsmassen 
var nemlig her besat med en mængde små koniske tappe, 
mellem hvilke der ligesom med en hulmeisel var gravet små 
halvkugleformige gruber ind i den. Disse små gruber viste 
sig bestandig at indeholde rundeeller, der altså på alle kan- 
ter dækkede injektionsmassen og frembragte de omtalte ind- 
tryk, og mellem hvilke de små koniske tappe skød sig frem. 
De store samlevener viste ganske det samme takkede ud- © 
seende og var altså heller ikke forsynede med selvstændige 
vægge. ° 
Det er vanskeligt af disse modsigende påstande at danne 
sig nogen klar forestilling om karsystemets bygning i ben- 
marven, Så meget synes imidlertid at kunne sluttes, at hvis 
der findes vægge omkring de venøse kar, må disse ikke være 
af nogen særdeles solid beskaffenhed, men let lade sig gjen- 
nemtrænge både af injektionsmasse og celler. 
Mange af dem, der har beskjæftiget sig med spørgs- 
målet om benmarvens fysiologiske funktion, har forsøgt på 
experimentel vei at bringe større klarhed i sagen (Bizzozero, 
Torre, Salvioli (7, 8 og 9), Korn (25), Litten og Orth 
(28), Grohe (20), Neumann (43)). Det ligger nær at an- 
tage, at der efter en ved blodudtømmelse på dyr fremkaldt 
kunstig anæmi vil vise sig tegn på en livlig regeneration af 
røde blodlegemer i benmarven. Der er gjentagende gange 
foretaget blodudtømmelser på pattedyr og fugle, og det har 
bestandig vist sig, at der da i benmarven findes talrige 
»overgangsformer«. Hos fuglene viser disse sig som svagt 
hæmoglobinfarvede rundeeller og hos pattedyrene som de 
bekjendte kjerneholdige røde blodlegemer. Man er enig om, 
