~ 
Benmarvens forhold. 15 
at milten hos fuglene ikke spiller nogen aktiv rolle ved blod- 
regenerationen, derimod er dette ikke s& afgjort for patte- 
dyrenes vedkommende, ialfald finder man kjerneholdige røde 
blodlegemer i dette organ efter blodudtømmelser, dog langtfra 
i sådan mængde som i benmarven. 
Korn (25) har anstillet en række experimenter på duer, 
som i sit slags er den fuldstændigste og med mest nøiagtighed 
udførte. Han brugte 24 duer, på 12 af hvilke milten exstir- 
peredes. De sidste tålte åreladningerne ligesågodt som de 
øvrige. Benmarven havde undergået forandringer, der gjorde 
den skikket til større produktion af røde blodlegemer. Fedt- 
marven var for en stor del svunden og havde givet plads 
for en lymfoid marv, og i de ben, der under normale for- 
hold er luftførende, var der langs væggene udviklet kar 
med rundcelleansamlinger, hvori også en mengde udviklings- 
former. Disse fandtes kun sjelden i milten, der hos alle de 
duer, hvor den var tilstede, og på hvilke der var gjort åre- 
ladninger, var betydelig atrofieret og af en langt mindre 
størrelse end den normalt skulde være. 
Også benmarvens forhold i sygdomme måtte ventes at 
give vigtige oplysninger om dens fysiologiske funktion. Alle- 
rede Bizzozero (2) anstillede en række undersøgelser i alt 
af 38 tilfælde herover. Senere har Ponfick (47) behandlet 
samme emne, ligeledes har Blechmann samlet 35 tilfælde 
(Arehiw der Heilkunde, Bd. 19), Litten og Orth 100 til- 
fælde (28) og Grohe 431 tilfælde (20). Alle disse kommer 
ganske til det samme resultat. I de chroniske sygdomme, 
som fører til kachexi og marasmus, i særdeleshed tuberkulose 
og kareinom, svinder fedtet i de rerformige ben og giver 
plads enten for et slimvæv, hvorved den såkaldte gelatinøse 
marv opstår, eller også for en lymfoid marv. Det sidste er 
dog sjeldnere tilfældet undtagen i den perniciøse anæmi, 
hvor der som regel findes en lymfoid marv. Denne lymfoide 
marv i de rørformige ben opfattes af alle snarere som en 
