18 H. C. Geelmuyden. 
fremtrædende Waldeyer (53) beskriver således et tilfælde, 
hvor ikke alene den kompakte bensubstans i humerus, femur, 
tibia og fibula på høire side var reduceret til en ganske tynd 
skal, men endog benene i sin helhed betydelig fortykkede, 
omtrent dobbelt så tykke som paa den anden side. Hos os 
har også professor H. Heiberg (21) i medicinsk selskab 
meddelt et tilfælde af leukæmi, som har meget tilfælles med 
dette, og hvor benmarven lignede et pusinfiltreret granula- 
tionsvæv. — Denne svulne marv kan nu vise en geleagtig 
-grärod til rent støvgrå farve næsten som myxomatøst fedt- 
væv (Waldeyer). Der findes i den talrige lymfoide ele- 
menter. Neumann foreslår for denne form navnet »lym- 
fadenoid hyperplasi«. Undertiden findes i denne geleagtige, 
en almindelig miltpulpa mere eller mindre lignende masse 
indleiret foci bestående af en puslignende, seig grønlig gul 
substans, der mikroskopisk viser sig at bestå udelukkende 
af rundeeller indleirede i et retikulært væv. Derved dannes 
overgangen til den anden efter Neumann såkaldte »pyoide 
hyperplasi« af benmarven, hvor den består udelukkende af 
sådant puslignende væv. I dette fandt Neumann på snit 
foruden det omtalte retikel store maskerum, hvori han an- 
tager at det lenkæmiske blod har været indleiret. Rund- 
cellerne tilhører i denne pyoide marv væsentlig den større 
form, i den lymfadenoide væsentlig den mindre. Neumann 
antager, at ved den stedfindende hyperplasi af marven tvin- 
ges et større antal farveløse celler til at ga over i blodet. 
Med dem følger som oftest også et antal kjerneholdige røde 
blodlegemer, af hvis tilstedeværelse i blodet han allerede i 
levende live vil kunne diagnosticere benmarvens delagtighed 
i sygdomsprocessen, da disse elementer i leukæmi ikke 
findes i milten eller Iymfekjertlerne. 
