20 H. C. Geelmuyden. 
midten af femurs diafyse er forsaavidt heldigt som de pato- 
logiske forandringer er mest udtalte i de mere centralt be- 
liggende ben og aftager efterhanden udad mod periferien af 
extremiteterne. 
For hver enkelt undersøgelse er det af ligeså megen 
vigtighed at notere sig marvens makroskopiske som dens 
mikroskopiske forhold, dens farve, konsistens og sammen- 
hængskraft. — Fedtmarven er gul eller mere eller mindre 
rødfarvet efter dens rigdom på blodelementer. Den er 
af en temmelig fast talgagtig eller smøragtig konsistens. 
Ved almindelig temperatur smelter fedtet ofte, og den er 
da temmelig blød, En udtalt lymfoid marv er grødagtig, 
lidet sammenhængende. Dens farve vexler noget mellem 
lyst chokoladefarvet og temmelig dybt rødt, alt efter dens 
rigdom på blod. Ved henliggen i luften optager blodet sur- 
stof, og marvens farve bliver mere livlig høirød. Den gele- 
agtige marvs konsistens antydes i dens navn. Den kan være 
mere eller mindre fast, undertiden er den temmelig blød, næ- 
sten slimet. Dens farve vexler, eftersom fedt eller blod ud- 
gjør de mest fremtrædende bestanddele af den. I første til- 
fælde er den gul, i sidste tilfelde mere eller mindre choko- 
lade- eller rødfarvet. En udtalt geleagtig marv, der ikke 
indeholder nogen af de nævnte bestanddele i betydelig 
mængde, har gjerne et lyst honninggult, glasagtigt, gjen- 
nemsigtigt udseerde. Selv en ringe grad af blod eller cel- 
leinfiltration gjør den opak, om den end til forskjel fra den 
lymfoide marv, der er ganske ugjennemsigtig, forbliver noget 
gjennemskinnende og beholder sin geleagtige konsistens. 
Førend jeg går over til beskrivelsen af de forskjellige 
marvsorters histologiske bygning, er det nødvendigt at om- 
tale de celleelementer, hvoraf benmarven er sammensat, så- 
ledes som de præsentere sig i frisk tilstand under mikro- 
skopet. 
Fedtcellerne. som tilsammen indtager den allerstørste 
