22 
H. C. Geelmuyden. 
af cellen, hvor protoplasma endnu har bevaret en mere 
homagen karakter. Her kan ogsä kjernens kontur iagt- 
tages, og man ser, at den er rund, pelse- eller nyre- 
formet, altid blereformig. Kornene bestar ikke af fedt, 
men af en anden substans, der farves sterkt af &osin og 
andre anilinfarver, derimod ikke af karmin. 
Celler med mere homogent protoplasma af samme stør- 
relse som de foregående. Kjernen forholder sig også 
på samme måde og kan på kadaverøs benmarv altid 
med lethed sees uden tilsætning af reagenser. Under- 
tiden er den dobbelt. Ofte har disse cellers protoplasma 
adskilt sig i en perifer, glasagtig, hyalin zone og en 
omkring kjerneu grupperet kornet substans. De inde- 
holder ikke de omtalte éosinofile granulationer. På 
ganske frisk marv forholder disse céller sig noget ander- 
ledes. Protoplasma er helt igjennem ujevnt fintkornet, 
og kjernen er ikke synlig. Af og til skimtes blot en 
del af den hist og her i cellelegemet. 
Små celler med hyalint, glasagtigt protoplasma og tyde- 
lig kjerne. Protoplasmalaget er aldeles gjennemsigtigt 
med en svagt fremtrædende kontur, såat der skal en 
god og temmelig stærk objektivlindse til forat gjøre det 
synligt. Ofte mangler det imidlertid ganske, og man 
har da frie kjerner sig. Disse frie kjerner ligner ikke 
kjernerne i de to ovenfor omtalte celleformer, men der- 
imod ganske kjernerne i de små hyaline celler. Disses 
kjerner er enten små, ca. 4 u, sterkt glindsende og gjør 
indtryk af at bestå af en temmelig kompakt substans, 
eller de er noget større og indeholder tydelige netagtige 
forbundne linjer som i de blæreformige kjerner. Ved 
farvning med metylgrønt eller violet viser den chromo- 
file substans sig mere sammentrængt end i de større 
kornede cellers kjerne. De sma hyaline celler måler 
fra 6—9 p, kjernen fra 4—6 u i diameter. Disse celler 
