Benmarvens forhold. 25 
farveløse celler Om denne delingsproces, og hvorledes 
den skal forståes, vil jeg senere komme tilbage, når jeg 
omtaler mine undersøgelser på dyr. 
Som alle tidligere forskere har jeg også ofte iagt- 
taget, at kjernen viser tydelige tegn til at ville træde 
ud af protoplasmahyllet. Dette viser sig kun i de stær- 
kest farvede celler og i de mindste former med kom- 
pakt glinsende kjerne. I en del celler ligger den excen- 
trisk, om end på alle kanter omgiven af protoplasma, i 
andre ligger en større eller mindre del af den udenfor 
cellens periferi. Endelig har jeg seet den helt udenfor 
liggende i en skålformig fordybning i protoplasma. Det 
sidste er dog sjeldent. Noget sådant iagttages ikke i 
de små hyaline celler, som i alt øvrigt ligner de kjerne- 
holdige røde blodlegemer så meget, hvilket tyder på, at 
man ikke simpelt hen kan forklare kjernens udtræden som 
et kadaverøst fænomen. Overfor Rindfleisch’s theori, 
at kjernen træder ud og efterlader protoplasma som et 
kjerneløst rødt blodlegeme, må man imidlertid forholde 
sig reserveret, indtil det viser sig, om Malassez's volum” 
beregninger holder stik. 
De kjerneholdige røde blodlegemers antal er meget 
vexlende hos de forskjellige individer. I enkelte tilfælde 
har jeg aldeles ikke kunnet påvise dem, i andre findes 
kun nogle få, og i atter andre er de så talrige, at deres 
antal endog overskrider rundcellernes og de røde blod- 
legemers. I de forskjellige ben vexler også antallet af 
dem noget. Somoftest er de tilstede i størst antal i 
hvirvellegemerne; af og til er de talrigst i ribbenene, 
og endog i lårbenet har jeg fundet dem talrigere end i 
de spogiøse ben i samme kadaver. I hvert af disse ben 
er deres mængde temmelig konstant på de forskjellige 
steder. Det har vist sig, at det er nødvendigt at under- 
søge spongiøst ben fra flere steder af legemet, navnlig 
