Benmarvens forhold. 27 
foreligger intet, der med bestemthed taler for, at der i 
disse celler foregär en endogen nydannelse af kjerne- 
holdige røde blodlegemer. Dog vover jeg ikke på de 
få iagttagelser af dem, som jeg råder over, at have 
nogen sikker formening om deres betydning. 
. Myeloplaxer eller kjæmpeceller. Disse eeller findes altid 
i benmarvens parenchym og er forsynet med et centralt 
beliggende knopskydende kjernekomplex til forskjel fra 
osteoklasterne, der ligger på marvhulens vægge, og hvis 
kjerner er spredte rundt om i deres protoplasma. Disse 
er også forsynede med forgrenede udløbere, medens hine 
har en temmelig afrundet form. Jeg har selv ikke fore- 
taget indgående studier over disse celler; hvad jeg har 
seet, afviger imidlertid ikke fra Arnolds iagttagelser over 
dem. Deres størrelse overskrider undertiden kun lidet 
de almindelige marveellers. Almindeligvis måler dog 
diameteren 30—40—50 a. Protoplasma er jevnt finkornet, 
ofte ligesom fillet eller udtunget i randen. Det merke- 
ligste ved disse celler er foruden størrelsen deres kjer- 
ner eller rettere kjerne. Ret betragtet er der nemlig et 
eneste stort komplex af større eller mindre kjerner, der 
alle står i forbindelse med hverandre ved bånd og tråde. 
I de mindre udviklede former kan der være en ring- 
formig eller endog kugleformig kjerne. Ofte består den 
også af bøiede slangeformede band. I de større former 
med mere kompliceret kjerne, kan dennes substans for- 
holde sig på to forskjellige måder. Enten er den blære- 
formig med skarp linieformig kontureret kjernemembran 
og har da de sædvanlige netformig forbundne tråde og 
kjernelegemer i sit indre, eller også er den glinsende 
ligesom mere kompakt. I første tilfælde farves blot de 
netformige tegninger i kjernen af anilinfarven, i sidste 
tilfælde farves kjernesubstansen diffust. 
Det synes temmelig sikkert, at der fra disse myelo- 
