30 
H. C. Geelmuyden. 
grønliggule farve. I atter andre celler har de sprumpne 
røde blodlegemer opløst sig i korn eller små klumper 
og antaget den rustbrune farve. Korn og klumper af pig- 
ment synes også at kunne forekomme frit. Ialfald er det 
ofte, at der ikke kan opdages noget celleprotoplasma 
omkring dem. I andre tilfælde findes vistnok et proto- 
plasma; men dette ser eiendommelig indtørret ud, og 
dets konturer er utydelige og forviskede, således at 
man får indtrykket af, at det er ifærd med at afdø eller 
degenerere. Denne degeneration af de røde blodlegemer 
foregår ikke alene i stjernéceller, men også i de almin- 
delige rundeeller. 
Det er utroligt, hvilken masse røde blodlegemer, der 
kan være indesluttede i en celle. I visse sygdomme har 
jeg fundet ophobninger på mindst 40—50 røde blod- 
legemer, om hvilke tydelig kunde påvises en meget tynd 
protoplasmamembran med kjerne. Det hele kan under- 
tiden se ud som en sæk af tyndt tøi fuld af guldpenge, 
især hvis der endnu er noget igjen af de stjerneformige 
cellers udløbere, der i så fald repræsenterer sækkebåndene. 
Kommer dertil at disse celler kan være meget talrige, 
får man indtryk af, at der i benmarven foregår en 
destruktion af røde blodlegemer en masse. Lignende 
celler findes som bekjendt også i milten, men af de sam- 
menligninger, jeg har anstillet, er det blevet mig klart, 
at den samme degeneration der foregår i langt mindre 
udstrækning. De celler, som indeholder røde blodlegemer 
og pigment er nemlig på langt nær ikke så talrige eller 
så store i milten som i benmarven. 
De røde blodlegemer selv forekommer i benmarven i 
vexlende m&ngde. Undertiden f. ex. efter en strax før 
døden indtruffen voldsom blødning med anæmi af alle 
organer findes blot meget få røde blodlegemer i ben- 
marven, og den lymfoide marv har som følge deraf en 
