Benmarvens forhold. 33 
enkelt lag celler, der ligger side om side. På grund af 
pikrokarminens virkning er alle kjerner rødfarvede, medens 
de røde blodlegemer er gule, således at man kan iagttage 
karrenes forløb næsten som på et injektionspræparat. 
Til udgangspunkt for beskrivelsen af den histologiske 
struktur i de forskjellige slags benmarv er det bekvemmest 
at tage den udviklede gule fedtmarv, således som den findes 
under normale forhold i de rørformige bens diafyser. Den 
består simpelthen af store( 50—80 —100—150 „), tætpakkede, 
polygonale fedtceller. De enkelte cellers hindeagtige proto- 
plasma er så tyndt og ligger så klods op til nabocellens, at 
det ser ud, som om der kun var en meget tynd enkelt skille- 
væg mellem de store, kantede fedtdråber. Der opstår således 
et system af lukkede, polyedriske hulrum fyldte med fedt, 
der ved behandling med ether og nellikolje forsvinder og 
kun lader skillevæggene tilbage. I disse sees hist og her 
kjerner. Der er ikke spor af nogen lappedeling ved binde- 
vævssepta således som i det subkutane fedtvæv. Mellem 
‘fedtcellerne findes sparsomme kar, dels kapillærkar, dels 
grovere små arterier og vener. 
En sådan benmarv giver makroskopisk billedet af en 
exkvisit gul fedtmarv. Denne tager sig for det blotte 
gie ud som en mere eller mindre fast, talgagtig eller smør- 
agtig masse, bvori hist og her sees fine, røde striber. 
Det er imidlertid ikke så ofte, at man i de rørformige 
ben træffer på en sådan fedtmarv. Oftest viser den større 
eller mindre flækker af stærkere eller svagere rød farve. 
Denne røde farve kan dels blot være betinget i hyperæmi, 
dels kan der med hyperæmien også være forbunden nogen 
ophobning af marveeller. I første tilfælde har man en hyper- 
æmisk fedtmarv, i sidste en delvis eller flekvis lym- 
foid-infiltreret fedtmarv. Kun mikroskopisk undersøgelse 
vil i hvert tilfælde kunne afgjøre, hvad man har for sig. 
Arkiv for Mathematik og Naturv. 11 B. 3 
Trykt den 28de November 1885. 
