Benmarvens forhold. 35 
enkeltvis eller nogle fa sammen, som har løsnet sig fra de 
øvrige eg svømmer tilsyneladende frit i en bred blodstrem. 
De største blodbaner findes altid langs de større arterier, lig- 
gende klods op til disse, sædvanligvis med meget uregel- 
mæssige grændser. 
En marv, som væsentlig består af fedt findes almindelig 
kun i de rørformige extremitetben og også her sjeldent i sin 
fuldkomneste udvikling. Sædvanligvis vexler partier, hvor 
der er ren fedtmarv, med andre, hvor marven er hyperæmisk 
eller i mere eller mindre grad lymfoidinfiltreret, d. v.s. hvor 
der er ansamling af lymfeceller mellem fedtcellerne. 
De lymfoide partier af en fedtmarv udmærker sig makro- 
skopisk ligesom den hyperæmiske marv ved sin diffust røde 
farve, der efter blodrigdommen varierer mellem et lyst orange- 
rødt og et mørkere grårødt eller chokoladefarvet. Her treef- 
fes fremdeles de samme blodbaner og den samme blodinfil- 
tration, den sidste ofte af en meget stor udbredning, således 
at fedtcellerne på store strekninger af snittet ganske er for- 
trængte af blodet. Er den lymfoide infiltration sparsom, fin- 
des marvcellerne kun langs randene af blodansamlingerne 
mellem disse og fedtcellerne, ofte også mellem fedtcellerne, 
pa steder, hvor der ikke findes røde blodlegemer. Der synes 
ikke at kunne forekomme større ansamling af lymfeceller 
uden at røde blodlegemer også er tilstede i betydelig mængde. 
Grændsen mellem blodet og lymfecellerne kan enten være 
skarp og dannes da af blodbanernes tynde væg, eller blodet 
og rundcelleansamlingen går sukcessivt over i hinanden uden 
skarp grændse, således at på et givet punkt røde blod- 
legemer og rundeeller findes i lige mængder og intimt blan- 
dede sammen. 
En sådan lymfoid infiltration indskrænker sig ikke altid 
til mindre begrendsede partier. Den kan også udstrække 
sig videre og endog indtage den største del af marven, der 
da antager en rød farve, men beholder sin smøragtige eller 
DE 
