Benmarvens forhold. 39 
hulens veg bestandig indbyrdes kommunicerende strenge, 
som ganske ligner de udløbere, hvormed fedtcellerne andet- 
steds i den gelatinøse marv er forsynede, og også ligesom 
disse danner et vidmasket netværk. I en sådan geleagtig 
marv findes talrige kar, kapillærkar og røde blodlegemer, de 
sidste enten indenfor tydelige velbegrændsede blodbaner eller 
som større eller mindre extravasater i grundsubstansen. Ex- 
travasaterne kan ofte sees makroskopisk som knappenåls- 
hovedstore røde punkter og giver da marven udseende af at 
være oversäet med talrige små ekkymoser. . 
Den her beskrevne geleagtige marv viser alle overgange 
til de øvrige former af benmarv. Der kan således findes 
ansamlet runde marveeller i den i stort antal, enten i mindre 
partier, der da gjerne ligger på bunden af marvhulen, eller 
spredt gjennem hele marvens parenkym. I så tilfelde er 
også blodet tilstede i rigeligere mængde. Marven antager 
derved et opakt mørkerødt udseende og ligner den lymfoide 
marv, fra hvilken den dog adskiller sig ved sin konsistens. 
Det er meget almindeligt ved udtagelsen af en geleagtig 
marv af femurs diafyse at finde de høiere liggende partier 
brunligt gule, gjennemskinnende, medens de lavere, på bun- 
den af marvhulen liggende dele er i besiddelse af det om- 
talte ugjennemsigtige røde udseende. Det synes således, som 
om rundeellerne og blodet enten allerede i levende live, da 
de udtærede patienter gjerne i de sidste tider af sit liv lig- 
ger tilsengs og således indtager et horizontalt leie, eller 
efter døden synker ned i de lavere partier, hvis røde farve 
altså må forklares som fremkommen ved hypostase. 
Hvis rundeelleinfiltrationen er rigelig udbredt gjennem 
hele marvens substans, får man makroskopisk billedet af en 
geleagtig lymfoid marv. På snit af denne ligger marv- 
cellerne dog aldrig så tæt sammenpakkede som i en vel 
udviklet lymfoid marv, men mere spredte, således at der er 
