Benmarvens forhold. 41 
føre til feiltagelser. Således kan den røde farve dels betinges 
af ren hyperemi, dels tillige af ansamling af lymfoide celle- 
elementer, hvad der naturligvis kun kan afgjøres ved mikro- 
skopets hjælp, og på den anden side kan en stor celleansam- 
ling iagttaget under mikroskopet ligesågodt tilhøre en fedt- 
marv som en lymfoid eller geleagtig marv. 
Fremdeles fremgår som resultat af direkte iagttagelse, 
at blodet vistnok bevæger sig indenfor vide, tyndvæggede 
baner; men at det også forekommer frit i parenchymet, ofte 
i store mængder. Om beskaffenheden af blodbanernes tynde 
vægge kan jeg ikke udsige noget bestemt. Da der imid- 
lertid i saltvandspræparater af frisk marv kun findes få en- 
kelte . eller sammenhængende endotelceller, synes det mig 
rimeligt at antage, at væggene består af et net, sammensat 
af de samme stjerneformige og spolformige celler, som ben- 
marven er så rig på, og som danner en del af det binde- 
vævsnet, der gjennemsætter den lymfoide marv. I ethvert- 
fald må blodet have meget let for at gjennemtrænge disse 
vægge, da det ofte i næsten ligeså stor mængde findes 
udenfor som indenfor dem. 
Det er tydeligt, at forholdene i benmarven, det vil sige 
den lymfoide marv, er overordentlig gunstige for en livlig 
vexelvirkning mellem blodet og marvparenkymet. Tversnittet 
af blodstrømmen i de brede blodbaner, er i forhold til tver- 
snittet af de kar, der fører blodet fra og til overordentlig 
stort. Derved bliver hastigheden meget langsom. Desuden 
kan blodet med den største lethed træde ud gjennem de 
vægge, hvori det holdes indesluttet og komme i direkte be- 
røring med parenkymet. Når der nu i dette foregår en liv- 
lig celleproliferation, hvad de i mange tilfælde talrigt op- 
trædende kjernedelingsfigurer (hvorom senere) viser, kan de 
nydannede celler kun skaffe sig plads derved, at de selv — 
eller andre celler søger afløb gjennem blodstrømmen, da der 
under almindelige forhold ikke er tale om nogen hyperplasi 
