Benmarvens forhold. 43 
Medens hyperæmien altid synes at danne det første sta- 
dium i udviklingen af en lymfoid marv og sjelden i nogen stor 
udstrækning optræder selvstændig, er dens optræden mindre 
konstant, nar der skal udvikles en gelatinøs marv. Af og 
til har jeg truffet geleagtig marv mere eller mindre udviklet, 
hvor der ikke har været spor af rødfarvning, således også i 
de par tilfælde af hgigradig udviklet geleagtig marv, hvor 
fedtet var næsten forsvundet; dog må det antages, at også 
den gelatinøse tilstand i begyndelsen ofte ledsages af hyper- 
æmi, omendskjønt denne som ovenfor nævnt aldrig her fore- 
kommer udviklet i den grad som i en lymfoid. marv. En 
geleagtig marv kan rimeligvis udvikle sig såvel på basis af en 
fedtmarv som på basis af en lymfoid marv. Dette sidste sker 
ialfald af og til under tærende sygdomme i de centralt belig- 
gende spongiøse ben i legemet (corpora vertebrarum, costæ), 
hvor der normalt findes lymfoid marv. Her ma man antage, 
at cellerne enten går tilgrunde eller udvandrer. Det sidste 
er det rimeligste, eftersom der ikke findes tegn til, at der 
skulde foregå en destruktion af rundeeller i større målestok. 
Desuden har organismen i sådanne sygdomme f. ex. i ttisis 
ofte meget god brug for dem andetsteds. På lignende made 
må man vel også tænke sig den geleagtig lymfoide marv, 
som findes i de rørformige ben, opstået, nemlig enten derved at 
fedtet svinder i en allerede før tilstedeværende lymfoid marv, 
uden at der dannes nye rundceller, eller derved, at cellerne 
i en lymfoid marv vandrer ud og giver plads for en gele- 
agtig substans. Måske foregår samtidig udvikling af gele- 
agtig masse og rundceller i en fra begyndelsen af ren fedt- 
marv, således at det kun beror på hvilken proces, der 
går hurtigst, om marven skal blive fortrinsvis lymfoid eller 
geleagtig. 
At den geleagtige substans virkelig danner et væv og 
ikke blot et halvtflydende uorganiseret exsudat, viser dens 
eiendommelige forhold, når fedtcellerne svinder stærkt ind. 
