Benmarvens forhold. 167 
felde af perniciøs anæmi, hvor de findes, er sjeldnere lidet, 
oftest er de tilstede i talrig mængde, meget ofte endog i et 
overordentlig stort antal. Det almindelige i andre sygdomme 
og hos normale individer er, at de forekommer enkeltvis, 
sjeldnere i større antal. 
Det faktum, at de kjerneholdige røde blodlegemer virke- 
lig mangler i enkelte tilfælde af perniciøs anæmi, kan ved 
første øiekast synes at tale imod, at der i benmarven foregår 
en regenerationsproces. Ved blødningsanæmierne mangler de 
ikke. Ligeledes er deres antal altid meget stort i experi- 
mentelle anæmier fremkaldte ved blodudtømmelser på dyr. 
Man skulde altså vente, at det samme konstant skulde findes 
i perniciøs anæmi. Man må imidlertid huske på, at i blød- 
ningsanæmierne forbliver organismen i det hele taget i en 
tilstand, der ikke fjerner sig langt fra den fysiologiske. 
Tabet af røde blodlegemer erstattes hurtigt, hvis ikke indi- 
videt imidlertid dør af andre årsager. Den perniciøse anæmi 
derimod er en sygdom forbunden med hydræmi og fedtdege- 
‘neration, hvad der i det hele taget tyder på en slet ernæ- 
ring af organismen. Det er meget naturligt, at optagelsen af 
jern og bæmoglobindannelsen kan hindres under en sådan 
tilstand. 
Der er i den perniciøse anæmi en omstændighed, som 
taler meget sterkt for, at de røde blodlegemer stammer fra 
de kjerneholdige røde blodlegemer i benmarven. Det er, at 
de begge, både hvad form, størrelse og farvens intensitet an- 
går, viser abnormiteter, der meget godt stemmer overens. 
Mit tilfælde no. 3 er et godt exempel herpå. Her fandtes i 
blodet talrige makrocyter. De kjerneholdige røde blodlege- 
mer i benmarven var også meget større end normalt. Deres 
farve var meget mørk. Det samme har jeg vistnok ikke anmær- 
ket om de røde blodlegemer i dette tilfælde; men det er be- 
kjendt, at de røde blodlegemer i perniciøs anæmi indeholder 
mere hæmoglobin end normalt, hvad der kan vise sig der- 
