172 H, C. Geelmuyden. 
måtte i så fala ganske ligne marvcellerne (hvoraf der også i 
froskenes benmarv findes en større form med kornet og en 
mindre form med homogent protoplasma) på det nær, at de 
var farvede af hæmoglobin. 
Der findes vistnok en del kugleformede celler af forskjellig 
størrelse, som ligner rundcellerne i sin ydre form, og hvis proto- 
plasmar er svagere eller stærkere hæmoglobinfarvet, ja under- 
tiden blot har et gulagtigt skjær; men de viser så mange 
forskjelligheder fra rundeellerne, at man ikke tør slutte til 
noget slægtskab med disse. Protoplasma er bestandig homo- 
gent ikke kornet som hos rundcellerue og hos de, som er 
svagest farvede med hæmoglobin, næsten glasagtig gjennem- 
sigtigt. Kjernen er mindre og ikke blæreformig som hos 
rundcellerne, men mere kompakt som oftest aflang. 
Disse celler (fig. 77 —80), hvis kjerne ganske ligner kjernen 
i de røde blodlegemer, tør jeg ikke tyde som udviklingsformer af 
de røde blodlegemer, så meget mere som de åbenbart opstår på 
en ganske anden måde end ved omdannelse af de farveløse 
celler. De findes i stor mængde i milten, forholdsvis sjelden 
i blodet og benmarven. 
I milten findes en stor mængde røde blodlegemer, omkring 
hvis protoplasma der går en mere eller mindre dyb indsnøring 
(fig. 68—76). Ved første øiekast tror man her at have for sig 
delingsformer af de røde blodlegemer. Dette er imidlertid 
aldeles ikke så. Ved nøiere eftersyn i særdeleshed ved 
farvning med methylviolet viser det sig, at kjernen forholder 
sig aldeles neutralt under denne proces. Den deler sig ikke 
og forandrer overhovedet slet ikke sit udseende, men forbli- 
ver ganske rolig i den ene af de to afsnørede halvdele af det 
røde blodlegeme i almindelighed i den største. Snørefuren 
ligger nemlig sjelden tværs over midten af blodlegemet, men 
i almindelighed nærmere en af enderne, og ofte afskjærer den 
blot et lidet stykke protoplasma i den ene ende eller på si- 
den af blodlegemet. Det hænder dog af og til, at kjernen 
