174 H. C. Geelmuyden. 
nere i blodet og benmarven, en stor mængde helt afsnørede 
dele af rede blodlegemer af forskjellig form dels med dels uden 
kjerne. De uden kjerne (fig. 81 —82) er forholdsvis sjeldne, me- 
dens de med kjerner forsynede er de talrigste. En del af dem er 
endnu på et sted i periferien, hvor man må antage, at ind- 
snøringen har foregået, forsynede med folder og rynker, hos 
andre er disse mere udjevnede og endelig hos atter andre 
næsten eller ganske forsvundne. Man har da et kuglerundt 
blodlegeme med centralt eller perifert beliggende kjerne el- 
ler også ganske uden sådan. 
At alle disse indsnørede og afsnørede former ikke er 
produkter af præparationsmetoden synes at fremgå deraf, at 
de findes i blodet og milten af de nylig slagtede dyr, også 
når de undersøges uden tilsatsvædske, og at deres antal ikke 
forøges ved tilsætning af saltvand eller andre reagenser. 
Deres forekomst er aldeles konstant selv hos dyr, som har 
levet længe i fangenskab uden at tage næring til sig. De 
findes både hos rana, bufo, triton og, som det siden skal 
sees, hos fuglene. Hvis de var kunstprodukter, måtte man 
vente, at de fandtes i lige stort antal i milten og benmarven, 
da disse organer både i sin struktur, og hvad celleelemen- 
terne angår, ellers viser så store overensstemmelser. De fin- 
des imidlertid kun i ringe antal i benmarven og i stor 
mengde i milten. 
Skjønt det kunde synes, som om disse former af de røde 
blodlegemer ikke har noget direkte med benmarven og dens 
funktion at gjøre, har jeg dog opholdt mig så lenge ved 
dem, fordi jeg tror, at de kan tjene til belysning af miltens 
forhold til blodlegemerne, og fordi de måske giver et finger- 
peg, der kan være til nogen veiledning, når man vil under- 
søge, hvorledes de normale røde blodlegemer opstår af de 
kjerneholdige hos pattedyrene. Man erindre sig Malassez’s 
(30) theori angående dette punkt. Han vil have iagttaget, 
at der hos pattedyrene af de kjerneholdige røde blodlege- 
