Benmarvens forhold. 179 
Jeg har ogsa anvendt en del froske til injektionsforseg. 
Efterat dyrene var bedøvede med ether, blev massen (kar- 
minlim) spreitet ind gjennem aorta. Kanylen fortes gjennem 
hjertekamret ind i aorta ascendens, hvor der anlagdes liga- 
tur. Omkring et dusin dyr blev ofrede på disse forsøg; men 
blot på et fik jeg et nogenlunde tilfredsstillende resultat. 
De ben, hvoraf der gjordes snit, var lårbenet og benene i crus. 
Kalken må trækkes ud med treedikke eller melkesyre, da 
kromsyre affarver karminen. Den videre behandling stem- 
mer ganske overens med den, der anvendtes, når der skulde 
fremstilles snit af ikke injiceret benmarv. 
I de nævnte rørformige bens marv løber der to langs- 
gående smale arterier. Disse afsender under spidse vinkler 
nogle få grene, der går i retning mod epifysen og udad mod 
marvhulens væg, hvor de opløser sig i et temmelig vidmasket 
net af fine kapillærkar. Disse udgjør dog blot et meget 
tyndt lag langs benvæggen og går indad over i et tætmåsket 
net af de brede blodførende baner, som ovenfor er omtalt, 
Denne overgang sker på forskjellig måde. Enten sees der 
en sukcessiv udvidning af et enkelt kapillærkar, eller to ka- 
pillærkar kan forene sig til en bane, hvis lumen dog er større 
end de to kapillærkars tilsammen, eller også munder et ka- 
pillerkar under en næsten ret vinkel ind i en forbiløbende 
blodbane. Disse blodbaner måler fra 30—80 u i diameter. 
De samler sig alle i en centralt beliggende stor bane, der 
ligeledes har en meget tynd væg, og hvorfra blodet sandsyn- 
ligvis udtømmer sig i venå nutritia. De blodbaner, som lig- 
ger i midten af diafysen, munder direkte ind i denne store 
samlebane, medens de, som ligger henimod epifyserne, først 
forener sig til større stammer, der løber radiært sammen og 
tilslut danner samlebanen. 
Sålænge injektionsmassen holder sig indenfor arterierne 
og kapillerkarrene, udfylder den ganske deres lumen. Sä- 
snart den imidlertid er kommen over i blodbad gjør den 
rd 
