182 H. C. Geelmuyden, 
bade de større og mindre rundceller. Deres kjerne er tildels lige- 
som rundcellernes stor og blæreformig, tildels er den også min- 
dre, og af et mere sammentrængt, kompakt udseende som hos de 
normale røde blodlegemer. Jeg fandt aldrig tegn til deling 
hverken ved kariokynese eller ved direkte indsnøring. Disse 
celler tager jeg på grund af deres talrige optræden hos anæ- 
miske individer ikke i betænkning at erklære for overgangs- 
former mellem rundcellerne og de røde blodlegemer, tilmed 
da disse sidste ikke viste tegn til deling eller formerelse på 
anden måde hverken i blodet, milten eller benmarven. Hel- 
ler ikke fandtes der i blodet former, som talte for en for- 
bindelse mellem de røde blodlegemer og de af Hayem så- 
kaldte »hematoblaster«, Bizzozero’s »Blutplåttehenc. 
Ved studiet af kjernerne i benmarvens celler har jeg 
med nogen modifikation benyttet den samme metode, som er 
beskrevet, da cellerne i froskens benmarv omtaltes. For at 
undgå, at cellerne antager en unaturlig form ved at stryges 
henover dækglasset, har jeg blot ladet et stykke marvparen- 
kym gjentagne gange komme i en sagte berørelse med dette. 
Derpå er præparatet istedetfor at tørres fixeret øieblikkelig 
ved hjælp af alkohol eller Merkells vædske, hvorpå det er 
farvet i alunkarmin tilsat med et par dråber edikkesyre. 
Størstedelen af rundcellerne indeholder blæreformige 
kjerner, hvori den kromofile substans er ordnet i et fint net- 
værk. I almindelighed er der en større eller mindre rund 
blære. Hos de mindre kjerner er det net, der dannes af den 
kromofile substans, mere sammentrængt, og kjernen får som 
følge heraf på farvede præparater et mørkere, mere kompakt 
udseende. Der findes dog også ligesom hos froskene en hel 
mengde celler, hvori kjernerne er hesteskoformige, nyrefor- 
mige, ringformige, afdelt i lapper, eller hvori der er flere 
mindre kjerner. 
Hos hønsene formaede jeg at påvise blandt de farveløse 
runde celler i benmarven et ikke ubetydeligt antal, der inde- 
