184 H. C. Geelmuyden. 
blodlegemer med snørefure i lighed med dem, der findes i 
milten hos froskene. De har ganske det samme udseende. 
Kjernen deltager ikke i delings- eller afsnøringsprocessen, 
men forbliver uforandret i en af de afsnørede dele. Deres 
antal var meget stort i milten hos de høns, på hvilke der 
ikke var gjort blodutømmelser. Hos dem, som havde mistet 
blod, fandtes de også, men på langt nær ikke i sådan mængde; 
hos en af dem var de meget fåtallige. Milten var også be- 
tydelig mindre hos de sidste end hos de første. Forskjellen 
var omtrent som mellem en liden valnød og hasselnød. 
Disse iagttagelser bestyrker mig i min forhen udtalte 
formodning, at der i milten hos amfibier og fugle foregår en 
proces, hvorved der destrueres en stor mængde hæmoglobin- 
holdigt protoplasma, der muligens indeholder et slags exkre- 
mentitielle stoffe, der ikke længere er tjenlige som surstof- 
bærende medium. Denne proces ophører naturligvis i større 
eller mindre grad efter anstillede blodudtømmelser; thi da 
har organismen ikke længer råd til at lade noget af det hæ- 
moglobinholdige protoplasma, der findes i blodet, gå til grunde. 
Denne side af miltens funktion ophører derfor mere eller 
mindre, og den undergår en inaktivitetsatrofi. 
I milten hos fuglene fandt jeg aldrig svagt hæmoglobin- 
farvede rundceller En enkelt gang undersøgte jeg også på 
kjernedelingsfigurer, men uden at finde sådanne. Dette var 
hos en af dem, hvor der ikke var gjort blodudtømmelser. 
Pattedyr. 
Hos pattedyrene og mennesket er studiet af benmarvens 
forhold af størst interesse, forsåvidt som der her er flere 
punkter i spørgsmålet om de finere detaljer ved dannelsen 
af de røde blodlegemer, hvorom de forskjellige forskere er 
uenige, og som tildels er lidet undersøgte. Dette gjælder væ- 
