Benmarvens forhold. 185 
sentlig dannelsen af de normale kjerneløse røde blodlegemer 
af de kjerneholdige og myeloplaxernes forhold til de sidste. 
Man kan kun vente at komme til klarhed herom ved 
undersøgelse på ganske friskt materiale, som desuden ma 
være forhånden i rigelig mængde. .Skjønt jeg på grund af 
manglende tid har måttet renoncere på at udføre nogen 
større række experimentelle undersøgelser, råder jeg dog 
over nogle sådanne, men er ikke ved disse kommen til de 
forønskede resultater. Jeg skal alligevel meddele de iagtta- 
gelser, som jeg har gjort. 
Til forsøgsdyr har jeg benyttet tre middelstore kaniner, 
på hver af hvilke der gjennem arteria carotis blev udtømt 
50 gr. blod. De blev dræbte henholdsvis 2, 5 og 6 dage ef- 
ter operationen. Desuden har jeg undersøgt benmarven på 
et par halvvoxne katunger, forat studere celleformerne i ben- 
marven. 
Katungerne havde i alle ben en lymfoid marv, også i de 
rørformige. Dette har sin grund i, at de endnu ikke var 
udvoxne. Hos kaninerne derimod fandtes en fedtmarv i de 
rørformige ben. I tarsus og nedre del af tibia var denne 
gul og bestod udelukkende af fedt, i øvre del af tibia deri- 
mod samt i femur og humerus var den lymfoidinfiltreret og 
rød. Hvorvidt denne lymfoidinfiltration var en følge af anæ- 
mien eller ikke, tør jeg ikke afgjøre, da jeg ikke samtidig 
har undersøgt kaniner, på hvem der ikke var gjort blodud- 
_temmelser. 
Cellerne er i kattenes og kaninernes benmarv ganske de 
samme som de ovenfor beskrevne hos mennesket. Der er store 
rundeeller, tildels belæssede med glinsende korn, små rundceller 
med homogent protoplasma (fig. 102-113), der efter døden 
bliver hyalint (Obrastzow’s »blasse Cellen«), kjerneholdige 
røde blodlegemer, myeloplaxer og pigmentceller, der dog også 
ofte mangler hos mennesket især i en stærkt fedtholdig marv. 
Hvad de små homogene marveeller angår, overbeviste 
