188 H. C. Geelmuyden. 
kelte sådanne indtil 12 timer efter døden. Ligeledes har jeg 
fundet dem i marven af de benstykker, jeg har fået til un- 
dersøgelse, når der er foretaget resektioner eller amputatio- 
ner på de kirurgiske afdelinger. 
I pattedyrenes marv er kjernedelingsfigurerne ofte meget 
vanskelige at erkjende som sådanne. Vistnok forekommer 
der en del dobbeltstjerner i de større celler, som let falder 
i øinene; men de øvrige figurer adskiller sig ved sin ydre 
form ofte kun lidet fra de almindelige blæreformige kjerner 
Det kriterium, der adskiller dem fra disse, er den hos dem 
alle tilstedeværende tiltagen af den kromofile substans. De 
er alle farvede gjennem sin hele masse og udhæver sig så- 
ledes for et nogenlunde øvet øie let fra de i hvile værende 
kjerner, der alle er lysere og har et net af fine tråde i sit 
indre. 
På dobbelstjernerne i de større celler kan man altid se 
kjernetrådenes ender, der stikker frem som spidser. I de 
mindre celler er disse spidser ikke så tydelige; men de mod 
hinanden vendende flader af stjernerne viser sig blot noget 
ujevne; i de aller mindste synes de aldeles glatte og tager 
sig ud som to skiver, der er forsynede med en depression på 
de flader, der vender udad mod cellens poler. Sådanne har 
jeg, som netop omtalt, iagttaget et par gange i frisk tilstand 
i de kjerneholdige røde blodlegemer. I de større celler har 
Jeg også enkelte gange i frisk tilstand seet dobbeltsjerner. 
De øvrige former af kjernedelingsfigurer er de samme som 
hos fuglene kun endnu mindre udprægede. Der findes runde 
kjerner, som kun adskiller sig fra de blæreformige derved, 
at de er farvede gjennem hele sin masse. Andre viser sig 
som en langagtig firkant og gjør indtryk af at befinde sig i 
»ækvatorialpladens« stadium. Undertiden sees også tydelige 
enkeltstjerner. De sidste to former er også ofte ujevne pa. 
sin overflade og besatte med kortere eller længere ender af 
kjernetrådene. 
