212 Jac. G. Otto. 
er nedvendigt at benytte samme Dyr til saadanne toxicolo- 
giske Experimenter, fordi den individuelle Modstandskraft mod 
Giften er særdeles forskjellig. Det skulde i saa Henseende 
synes heldigt at anvende laverestaaende Dyr, fordi de indivi- 
duelle Forskjelligheder her er meget mindre fremtrædende, men 
paa den anden Side bliver da Sammenligningen med Mennesket 
saameget vanskeligere. Noget andet paalideligt Maal for Gif- 
tigheden af disse Stoffe end den dedelige Dose har man heller 
ikke, saa det let vil indsees, at Vanskelighederne for en neiagtig 
Bestemmelse ikke er ringe. 
For imidlertid at komme til et nogenlunde paalideligt 
Resultat har jeg anstillet følgende Forsøg: Jeg tog to Kaniner 
af samme Legemsvegt, og saavidt skjonnes kunde ganske nor- 
male og godt ernerede. Efterat deres Temperatur 1 Rectum 
var undersøgt, bibragtes de samtidigt en ligestor Mengde for- 
tyndet ren Alkohol (50 °/o) og den derved bevirkede Temperatur- 
formindskelse bestemtes; efterat alle Folger var forsvundne, | 
gjentoges det samme Forsøg med Amylalkohol (5 °), der angives 
at have stærkere temperaturnedsættende Virkninger end Æthyl- 
alkohol. Jeg gik nu ud fra den Forudsætning, at Dyrenes 
Modstandskraft var omvendt proportional med Temperaturned- 
sættelsen, og under denne Forudsætning vil man nu paa neden- 
staaende Maade, hvor Forsegene er meddelte in extenso kunne 
skaffe sig et Maal for Giftvirkningerne. Jeg indrømmer imid- 
lertid villig, at Grundlaget for Bedemmelsen paa ovennævnte 
Basis neppe er ganske exact, men noget bedre kunde ikke skaf- 
fes, og Antagelsen vinder betydelig i Sandsynlighed derved, at 
Forholdet mellem Temperaturnedsættelserne i Normalforseget 
var tilnærmelsesvis ligt baade ved Æthyl- og Amylalkohol. 
1. Normalforsøg: 2 Kaniner af 1,98 Kgr. Legemsvægt 
bibragtes ved Hjælp af en Oesophagussonde samtidigt 30 Kem. 
vandig Alkohol af 50 °/o’s Alkoholgehalt, efterat deres Tem- 
peratur var maalt. 
