Middelhavets Saxisopoder. 279 
som hørende til Foden, men har beskrevet det som et Slags 
Epimerer. Først Dr. Boas har (l. c.) med fuld Evidens paa- 
vist det urigtige heri. Nærværende Fodpar er serdeles kraf- 
tigt bygget og omtrent af samme Lengde som Saxfødderne, 
men væsentlig forskjelligt formet. Alle Led er mere eller 
mindre stærkt sammentrykte fra Siderne og temmelig brede 
samt sterkt chitiniserede; navnlig er den ydre Del af Foden 
udpreget skovldannet, og den hele Fod aabenbart uddannet 
til et kraftigt Graveredskab. lste Led, eller Coxalleddet, 
udmerker sig ved sin eiendommelige Form, idet det er ud- 
trukket i en skarpt tilspidset triangular Flig, der er rettet 
fortil og udad. Det felgende Led, der er meget stort og 
muskuløst, har ligesom paa Saxfødderne ved Basis en liden 
2-leddet Exopodit, der alene skiller sig fra samme paa Sax- 
fødderne derved, at sidste Led bærer 2 Børster flere (se 
Fig. 9a). 3die Led er meget kort, næsten ringformigt, og 
danner med det følgende en mere eller mindre stærk albu- 
formig Bøining. 4de Led er smalest ved Basis og successivt 
- udvidet mod Enden samt her bevæbnet i den indre Kant 
med en stærk Torn foruden nogle fine Børster. 5te Led er 
noget kortere end 4de, men temmelig bredt og stærkt sam- 
mentrykt; i den indre Kant har det 2 stærke Torner, fæstede 
til særegne Afsatser, og i den ydre Kant ved Enden en lig- 
nende Torn. 6te Led, eller Haandleddet, der omtrent er af 
samme Størrelse som foregaaende, er ovalt, lamelleformigt, 
og bærer ialt 5, til særegne Afsatser fæstede Torner af samme 
Udseende som de paa de 2 foregaaende Led; 3 af disse ud- 
gaar fra den indre Kant og 2 fra den ydre. Til selve Spidsen 
af Leddet er fæstet en betydelig større, i den indre Kant 
saugtakket Torn, der forestiller sidste Led eller Endekloen 
(Dactylus). 
De 5 øvrige Fodpar, der som ovenfor anført repræsen- 
terer de egentlige Gangfødder, er af mere normalt Udseende 
og betydelig svagere byggede. De er alle omtrent af ens 
