340 G. O. Sars. 
Saxfodderne (ibid.) er forholdsvis kraftigt udviklede og 
lige udstrakte omtrent saa lange som Hovedskjoldet og de 2 
følgende Segmenter tilsammen. Haanden er af aflang Form, 
noget lengere, men kjendelig smalere end Carpalleddet, 
med Fingrene meget korte, neppe mere end halvt saa lange 
som Palmen. Den ubevegelige Finger har den indre Kant 
noget udbuet paa Midten og tilskjærpet samt forsynet med 
en Del utydelige Smaatakker. 
Gangfødderne er forholdsvis noget kraftigere udviklede 
end hos Hunnerne af Slægten Leptochelia. iste Par er neppe 
synderlig længere end de øvrige og udmærker sig fra disse 
ved den betydelige Længde og børstedannede Form af Ende- 
kloen. De 3 bagerste Par er noget større end de 2 fore- 
gaaende, og har Basalleddet lidt tykkere, skjønt paa langt 
nær ikke saa opsvulmet som hos SI. Leptochelia. 
Halevedhængene (Fig. 3) er forholdsvis smaa, neppe mere 
end !/s saa lange som Bagkroppen og har begge Grene 2-led- 
dede og omtrent ens udviklede, eller den ydre en Smule 
kortere og smalere end den indre; den sidste bærer i Spidsen 
3 lange divergerende Børster, den første kun 2 Børster, hvoraf 
den ene er ganske kort. 
Forekomst. — Det ovenfor beskrevne Exemplar blev taget 
ved Spezia paa 6—10 F. D. mellem Alger. Arten er først 
opdaget ved de britiske Øer og forekommer ikke ualmindelig 
ogsaa ved Norges Syd- og Vestkyst paa forholdsvis ringe 
Dyb, navnlig paa og mellem de store Laminariestammer. 
Gen. 5. Pseudotanais, G. O. Sars, 1880. 
Revision af Gruppen Isopoda chelifera. 
Slægtscharacteristik. — Legemet kort og undersætsigt, 
af samme Udseende hos begge Kjøn. Hovedskjoldet fortil 
stærkt indknebet, med lige afkuttet Panderand og uden Spor 
